Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що відповідач є матір`ю їх спільної неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31.05.2012 року і з того часу дитина проживає з позивачем. Мати дитини батьківські обов`язки не виконує: життям та здоров`ям сина не цікавиться, участі в його вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає, з дитиною не спілкується у необхідному для нього обсязі, у лютому 2022 року виїхала закордон. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , встановити над ним опіку (піклування), призначивши його піклувальником, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити. Пояснив, що після розірвання шлюбу з відповідачем у 2012 році син залишився проживати з ним. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймала, а з початком повномасштабного вторгнення російського агресора у лютому 2022 року виїхала за межі держави, з дитиною спілкується лише іноді телефоном, наміру повертатись до України не має, дитиною не цікавиться, її долею не переймається. Представник органу опіки та піклування [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивач звернувся до органу з питанням щодо позбавлення відповідача батьківський прав та було встановлено, що мати тривалий час перебуває закордоном, наміру повертатись не має, життям, вихованням дитини не цікавиться, утримання та матеріальної допомоги дитині не надає. Відповідач належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду, у тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті судової влади, в судове засідання не прибула, своїх заперечень щодо позовних вимог не подала. Вислухавши пояснення сторін провадження, заслухавши неповнолітнього [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який досяг 15-річного віку. Шлюб між сторонами розірвано, дитина з 2012 року постійно проживає з позивачем, знаходиться на його утриманні та вихованні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, разом з сином не проживає, його життям, навчанням та здоров`ям не цікавиться, з дитиною спілкується у недостатньому обсязі за ініціативою самого сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що постійно проживає з батьком, дідусем та бабусею, після розлучення батьків залишився проживати з батьком. З початком війни мати виїхала за кордон і їх спілкування відбувається лише телефоном, коли він сам телефонує до неї. У таких розмовах мати його навчанням, життям, здоров`ям не цікавиться. Органом опіки та піклування зроблено висновок про те, що є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його життя, ухиляється від виховання. Відповідно до ст.164.ч.1, п.2 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини . Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Позбавлення батьківських прав не припиняє такого обов`язку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, пункт 54, рішення від 07 грудня 2006 року). Враховуючи, що відповідач ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, інтересу до їх збереження не проявляє, тому позов у частині позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів підлягає задоволенню. Позовна вимога щодо встановлення над неповнолітнім піклування та призначення його піклувальником є безпідставними, оскільки позивач як батько здійснює батьківське піклування відповідно до закону, а згідно ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється лише щодо дитини-сироти і дитини, яка позбавлена батьківського піклування. Враховуючи вищевказане, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що відповідатиме інтересам неповнолітнього. На підставі викладеного,

Outcome: partial