Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Департамент патрульної поліції, в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди, згідно з яким просить стягнути з відповідача 42 099 гривень 89 коп. майнової шкоди, а також судові витрати. Вказує, що 20.11.2020 року близько 14 год. 15 хв. на а/д М-06 «Київ-Чоп» км. 830 + 800 м., сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Daf» моделі «105» д.н.з [NUMBER] угорської реєстрації, причіп «Schwarzmuller» д.н.з. [NUMBER] угорської реєстрації під керуванням водія [PERSON] , який здійснив рух заднім ходом, діючи усупереч вимог п. 1.3, п. 1.5, п. 2.3 б), п. 2.3 д) а також п. 10.9 Правил дорожнього руху, будучи самовпевненим, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, створив небезпеку дорожнього руху іншим учасникам дорожнього руху та допустив зіткнення зі службовим транспортним засобом патрульної поліції марки «Skoda» моделі «Rapid» д.н.з. [NUMBER] (на синьому фоні) під керуванням [PERSON] - інспектора взводу № 2 роти № 1 управління патрульної поліції в Закарпатській області. В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 04.02.2021 у справі №308/12410/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн.). Службовий транспортний засіб марки «Skoda» моделі «Rapid» д.н.з. [NUMBER] (на синьому фоні) отримав значні механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] вказаний автомобіль належить на праві власності Департаменту патрульної поліції. Таким чином, внаслідок дій відповідача [PERSON] патрульної поліції заподіяно матеріальну шкоду. Оскільки на транспортний засіб «Daf» моделі «105» д.н.з [NUMBER] угорської реєстрації на час вчинення ДТП був відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов`язок відшкодування завданої майнової шкоди покладається на водія - [PERSON] . Вказаний факт підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення серії ДП 18 №769824 від 20.11.2020 року. Власником пошкодженого в результаті вищезазначеної ДТП службового автомобіля «Skoda» моделі «Rapid» д.н.з. [NUMBER] (на синьому фоні), є ДПП, а тому позивач має право вимагати відшкодування шкоди, завданої в результаті зазначеного ДТП. Проведеним автотоварознавчим експертним дослідженням встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Skoda» моделі «Rapid» д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП яка сталася 20.11.2020, станом на момент проведення експертного дослідження складає 42 099 гривень 89 коп. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.06.2022 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.07.2022 доручено компетентному суду в Угорщині вручити відповідачу [PERSON] копію ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, даної ухвали та судову повістку про час і місце проведення судового засідання, матеріали позовної заяви з додатками, запропонувавши відповідачу подати відзив на позов чи заяву про визнання позову, допитати його з наступних питань: чи визнає він позов, якщо ні, то чому; які він має докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову; чи згоден він на розгляд справи у його відсутності, провадження у справі зупинено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2024 поновлено провадження у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, згідно з перекладом іноземного доручення відповідач заявлену суму у позові не заперечує, просить розстрочити таку. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що власником транспортного засобу Skoda Rapid, р.н.з. [NUMBER] є Департамент патрульної поліції, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 20.11.2020 відносно [PERSON] складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДП18 №769824 за ч.1 ст. 126 КУпАП. Згідно з постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2021, 22.04.2021 №308/12410/20 [PERSON] визнано винним за ст. 124 КУпАП. Встановлено, що 20 листопада 2020 року близько 14 год. 15 хв., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «\~DAF\~ 105», номерний знак [NUMBER] , із причепом марки «Schwarzmuller», номерний знак [NUMBER] , на автодорозі М-06 Київ-Чоп 830 км+800 м., заднім ходом, здійснив зіткнення із службовим транспортним засобом «Skoda Rapid», номерний знак [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] має посвідчення водія [NUMBER] . Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з висновком експертного дослідження від 08.12.2020 №13/59ЕД вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки Skoda моделі Rapid реєстраційний номер [NUMBER] станом на 04.12.2020 становить 42099,89 грн., додано також ремонтну калькуляцію на вказану суму. Враховуючи вищенаведене, встановлено, що неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки, а саме: транспортного засобу «\~DAF\~ 105», номерний знак [NUMBER] , із причепом марки «Schwarzmuller», номерний знак [NUMBER] , що на момент вчинення ДТП знаходився під керуванням [PERSON] , було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають відшкодуванню за його рахунок. Відповідачем завдана шкода не відшкодована, його відповідальність не застрахована, а матеріали справи не містять доказів протилежного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що \~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відмовлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на заісонній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа має нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2. 2. Правил дорожнього руху України), що роз`яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Згідно роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України. Відповідач свою вину визнав повністю за результатами судового розгляду. Згідно ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зважаючи на досліджені судом письмові докази, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, визнаних відповідачем та добровільності їх визнання. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та позовні вимоги задовольнити. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1\~ст. 142 ЦПК України\~передбачено, зокрема, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Поряд з цим, відповідач просить розстрочити сплату заподіяної шкоди. При цьому суд зазначає, що до переліку питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення, передбаченого ст. 265 ЦПК України не відноситься питання реструктуризації кредитної заборгованості, а тому процесуальних підстав для задоволення вказаного прохання судом не встановлено. Пунктом другим частини сьомою статті 265 ЦПК України визначено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (ст. 267 ЦПК України). Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Відповідачем заява про розстрочення виконання рішення суду до суду не подана. При цьому суд зазначає, що надання відстрочення або розстрочення виконання є правом, а не обов`язком суду, і дослідивши надані відповідачем пояснення, суд не встановив на даний час підстав встановлення розстрочення виконання рішення суду. На підставі викладеного, у задоволенні заяви про реструктуризацію кредитної заборгованості слід відмовити. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст.435 ЦПК України, ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» [PERSON] може звернутися із відповідною заявою про розстрочення виконання рішення суду у даній справі і на стадії виконання рішення суду за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Так, відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Суд роз`яснює, що відповідач може подати заяву до суду, або в порядку виконання судового рішення до державного (приватного) виконавця про розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення разом із доказами існування відповідних обставин.

Outcome: approved