Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 29.10.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн., процентна ставка - 24 %, тип процентної ставки фіксований. АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідачка погодилась на приєднання до публічної пропозиції, підтвердила її акцептування і приєдналась до умов договору, погодилась з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі шляхом перерахування на рахунок відповідачки безготівковим шляхом грошові кошти. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 20.12.2021 року за нею утворилась заборгованість у розмірі 70 687,58 грн. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідачки, укладеним від 29.10.2018 року. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 687,58 грн. Щодо строку позовної давності, зазначив, що він продовжуються на строк дії воєнного стану, а тому не є пропущеними . Рух справи 04.04.2024 року позовну заяву зареєстровано в суді (а.с. 1-29). 05.04.2024 року здійснено автоматизований розподіл справи, яким визначено для розгляду справи суддю Осіпенко Л.М. (а.с. 30-31). 26.04.2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 33). 17.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 46). 28.06.2024 року відповідачкою подано відзив на позов (а.с. 49-65). 12.07.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 66-70). 12.08.2024 року відповідачкою подано заперечення на відповідь на відзив (а.с. 74-78). У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 79-82). У судовому засіданні представник відповідачки - адвокат Власова О.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у заявах по суті справи. Узагальнені доводи відповідача Відповідачка позов не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість, а також застосувати строки позовної давності. Не заперечувала, що між нею та АТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, проте її не було повідомлено про відступлення права вимоги за її кредитним договором. Зазначила, що розмір кредитної лінії, який був погоджений банком 29.10.2018 року склав 31 550,00 грн. Вказана сума поверталась нею вчасно і у відповідності до умов кредитного договору. Наприкінці 2020 року вона втратила роботу, що позбавило її можливості вчасно погасити кредитне зобов`язання. У грудні 2020 року вона отримала Повідомлення від банку про наявність простроченої заборгованості за вих.№165453554-R від 01.12.2020 року, в якому зазначено, що станом на 01.12.2020 року зобов`язання за договором прострочено на 33 дні, загальна сума заборгованості без пені/штрафу становить 10 772,65 грн. В січні 2021 року вона повторно отримала лист від банку від 17.01.2021 року, в якому було зазначено, що зобов`язання за договором прострочено на 80 днів, загальна сума заборгованості без пені/штрафу становить 14 676,83 грн. Вважає, що у січні 2021 року банк ініціював процедуру дострокового повернення кредиту, у зв`язку з чим втратив право у подальшому нараховувати проценти та неустойку, передбачені кредитним договором. З огляду на викладене, вважає розрахунок заборгованості необґрунтованим. Встановлені судом обставини 29.10.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду № 631037433 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з цільовим призначенням - для особистих потреб; лімітом кредитної лінії - 200 000,00 грн.; з фіксованою процентною ставкою - 24 % річних (а.с. 5). Підписанням оферти відповідачка надала власну згоду банку на передачу до кредитного реєстру НБУ інформації у випадках, обсязі, строки та порядку, передбачених чинним законодавством України, а також беззаперечно підтвердила, що попередньо ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. Власноручним підписом на оферті на укладання угоди про надання кредиту №631037433 та в паспорті споживчого кредиту від 25.10.2018 року відповідачка підтвердила, що вона отримала усю інформацію про умови кредитування та погодилась на зазначені умови (а.с. 5). 29.10.2018 року на банківський рахунок відповідачки банком зараховані кредитні кошти у розмірі 31 550,00 грн.; відповідачка в період з 02.11.2018 року по 17.12.2021 року користувалась кредитним коштами та вносила грошові кошти на свій рахунок, а банк здійснював їх списання, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою «World Debit Mastercard» (а.с. 18-21). 01.02.2020 року за вих. №165453554-R АТ «Альфа-Банк» направив на адресу відповідачки повідомлення про наявність простроченої на 33 дні заборгованості станом на 01.12.2020 року у загальному розмірі 10 772,65 грн., без пені та штрафів, але без конкретизації складових частин заборгованості (а.с. 60). Відповідачка зазначену заборгованість визнає, проте її не погасила, посилаючись на погіршення свого майнового стану. 17.01.2021 року за вих. №169888942-R АТ «Альфа-Банк» направив на адресу відповідачки повідомлення про наявність простроченої на 80 днів заборгованості станом на 17.01.2021 року у загальному розмірі 14 676,83 грн., без пені та штрафів, але без конкретизації складових частин заборгованості (а.с. 61). Відповідачка не сплатила зазначену заборгованість та не визнає її, посилаючись на те, що станом на 17.01.2021 року термін прострочення ніяк не може складати 80 днів, адже станом на 01.02.2020 року банк посилався на прострочення терміном 33 дні. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №4, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 та №1-2 до договору. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 8-12). Відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу №4 від 20.12.2021 ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало право вимоги за кредитним договором №631037433 від 29.10.2018 року, боржником у якому є [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 70 687,58 грн., з яких: основна заборгованість - 63 999,15 грн. та пеня/штраф/неустойка - 6 688,43 грн. (а.с. 13-14). Отже правовідносини сторін є договірними, які виникли з кредитного договору, у яких позивач - правонаступник первісного кредитора АТ «Альфа-Банк», а відповідачка - боржник, який у повному обсязі не виконав зобов`язань за кредитним договором. Застосовані норми права Кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України) У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631ЦК України) Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 512 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК України). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч.2 ст. 516 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч.1 ст. 517 ЦК України). Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч.2 ст. 517 ЦК України). Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора (ч.1 ст. 518 ЦК України). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (ч.2 ст. 518 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Оцінка суду Між сторонами виник спір з приводу розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором. В позовній заяві позивачем заявлено, що загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 70 687,58 грн., проте не зазначає складові частини цієї заборгованості (тіло кредиту, проценти за користування кредитом, пеня, штраф, тощо). Разом з тим з наданого позивачем додатку №1-1 до договору факторингу вбачається, що первісний кредитор відступив позивачеві право вимоги до відповідачки за кредитним договором у загальному розмірі 70 687,58 грн., з яких: 63 999,15 грн. - основна заборгованість та 6 688,43 грн. - пеня/штраф/неустойка. Щодо стягнення з відповідачки 6 688,43 грн., то в зазначеній частині позов є необґрунтованим, оскільки таке нарахування суперечить чинному законодавству. 04.07.2020 року набрав чинності Закон України 16.06.2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19». Зазначений Закон передбачає, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлено з 12.03.2020 року карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12.03.2020 року відповідачку як позичальника за кредитним договором звільнено від обов`язку сплати неустойки/пені/штрафу за прострочення виконання грошових кредитних зобов`язань. Зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, в тому числі штрафу і пені, в період карантину, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки 6 688,43 грн. слід відмовити, оскільки період нарахування пені збігається із періодом карантину, запровадженого на території України. Щодо стягнення з відповідачки 63 999,15 грн., то в зазначеній частині позов є необґрунтованим, оскільки не підтверджений належними та допустимими доказами. Як зазначено вище, в позовній заяві не зазначені складові частини цієї заборгованості. Разом з тим з наданого позивачем додатку №1-1 до договору факторингу вбачається, що первісний кредитор відступив позивачеві право вимоги до відповідачки за кредитним договором у загальному розмірі 70 687,58 грн., з яких: 63 999,15 грн. - основна заборгованість, але також без конкретизації складових частин основної заборгованості (тіло кредиту, проценти за користування кредитом, тощо). На підтвердження розміру заборгованості позивачем наданий розрахунок, який сам по собі не є доказом безспірності заборгованості та її розміру з огляду на те, що не відповідає вимогам первинного документу, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зазначена правова позиція стосовно первинних документів неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах КЦС ВС від 30.01.2018 року по справі 161/16891/15-ц; від 14.06.2018 року у справі № 364/737/17; від 29.01.2020 року у справі №755/18920/18. Отже наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором за умови заперечень не є належним та допустимим доказом заборгованості у заявленому позивачем розмірі. Крім того, наданий розрахунок суми заборгованості, не містить формування заборгованості та її складові у заявленому розмірі. Поклавши в основу позовної заяви розрахунок заборгованості, позивач не перевірив у повному обсязі його правильності, зокрема, щодо періоду обрахування за який здійснюється таке нарахування, що суттєво впливає на обсяг і розмір зобов`язань відповідачки за кредитним договором з у рахуванням приписів законодавства щодо споживчого кредитування. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, на позивача при зверненні до суду із позовом про стягнення грошових коштів покладено обов`язок, навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Таким чином, вказаний розрахунок заборгованості, як доказ розміру заборгованості, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки не є первинним документом. Проте, позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав вимоги до відповідачки за кредитним договором на підставі договору відступлення факторингу вимоги у первісного кредитора - АТ «Альфа-Банк», а потім і у нового кредитора - ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» існувало право вимоги до відповідачки саме в тому обсязі та на умовах, зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, у відповідності до мов кредитного договору. Наданий позивачем розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. З вказаних підстав суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 10 772,65 грн., тобто в тій частині заборгованості, про які відповідачку повідомив первісний кредитор АТ «Альфа-Банк» листом від 01.02.2020 року, та який визнає відповідачка. В іншій частині позов задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю позовної вимоги. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідачкою зроблено заяву про застосування строку позовної давності, яка не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позовна давність, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.2 ст.261ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261ЦК України). Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст.262 ЦК України). Перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини (п.3 ч.1 ст.263 ЦК України). Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (ч.3 ст.263 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1 ст.264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК України). Суд дійшов висновку про задоволення позову про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 772,65 грн., яка виникла з 29.12.2019 року (зазначена дата визначена судом, виходячи зі змісту повідомлення банку, у якому зазначено, що станом на від 01.02.2020 року прострочення становить 33 дні). Трирічний строк позовної давності до зазначеної вимоги спливав 29.12.2022 року. Проте в зазначений період законодавчо строки позовної давності були продовжені у зв`язку з карантином, пов`язаним з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введено Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями) з 12.03.2020 року. Відмінено карантин з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» 27.06.2023 року № 651. Отже, строк позовної давності, завершення якого припадало на карантинний період, подовжений за п. 12 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, завершився 01.07.2023 року. Разом з тим з 24.02.2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану. Позивач звернувся до суду з позовом 04.04.2024 року, тобто в період зупинення відповідно до закону строку позовної давності. Крім того, суд зауважує, що позивачка перервала строк позовної давності, поповнивши власний рахунок 11.03.2021 року (а.с. 18 зв.), з якого останнє списання процентів первісним кредитором здійснено 17.12.2021 року (а.с. 18), що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою. Судові витрати Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: договір №05-10/23 від 05.10.2023 року про надання правничої допомоги (а.с. 23-24), акт №1 приймання-передачі наданих послуг на суму 7 100,00 грн. (а.с. 25), платіжної інструкцією №1141 від 07.03.2024 року на суму 7 100,00 грн. (а.с. 27). Заяв про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачкою не заявлялось, у відзиві сума очікуваних витрат не заперечувалась. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 461,46 грн. (3 028,00 грн. х 15,23%) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 082,02 грн. (7 100,00 грн. х 15,23%). Відповідачкою не подано заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

Outcome: partial