Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

27 лютого 2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» Борейко Н.О. до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 26.02.2024 та підписана представником позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 22030000272258 від 14.01.2020 у розмірі 162445,29 грн, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 14.01.2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22030000272258, відповідно до умов якого [PERSON] 14.01.2020 отримав від банку кредит у сумі 148799,99 грн строком користування кредитом 48 місяців по 14.01.2024 включно, з процентною ставкою: за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001% річних; за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56,0%. За обслуговування кредиту встановлена щомісячна комісія: з 14.01.2020 по 13.02.2021 - 3% від суми кредиту; з 14.02.2021 по 13.02.2022 - 2,5% від суми кредиту; з 14.02.2022 по 13.02.2023 - 1,5% від суми кредиту; з 14.02.2023 по 14.01.2024 - 0,925% від суми кредиту. Також 14.01.2020 між відповідачем та ПрАТ СК «Уніка Життя» укладено договір добровільного страхування життя клієнтів, де страховим агентом та Вигодонабувачем у разі настання страхового випадку виступає АТ «Банк Кредит Дніпро», та відповідно до п.3.6 договору страхування розмір страхового платежу, здійсненого на користь страховика, становив 23967,78 грн. Страхування відповідача було супровідною до кредитного договору послугою. Позивач зазначає, що підписавши кредитний договір, позичальник підтвердив, що він акцептував УДБО, версія 13.3, шляхом підписання Заяви-згоди про приєднання до Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро», і згоду з усіма умовами УДБО в повному обсязі. Кредитний договір є невід`ємною частиною УДБО, вказані документи разом із Заявою-згодою складають єдиний Договір. Відповідно до умов УДБО, до загальних витрат за кредитом відносяться витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. В подальшому 20.05.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони домовились провести реструктуризацію заборгованості клієнта, та на момент підписання цієї угоди загальна заборгованість клієнта становила 151056,48 грн, що складається із наступних сум: 141944,14 грн - строкова заборгованість за кредитом; 184,08 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 0,26 грн - заборгованість за процентами; 8928,00 грн - заборгованість за комісією. Сторони також домовились на перенесення кінцевої дати повернення кредиту на 14.05.2025. Відповідно до п. 7 ця Додаткова угода підписана клієнтом шляхом повідомлення телефоном співробітнику банку коду, надісланого листом на власну електронну адресу [INFO] клієнта. Позивач вказує, що відповідач як позичальник свої обов`язки за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, загальний розмір якої станом на 24.01.2024 становить 162445,29 грн., яка складається із: суми залишку простроченого кредиту у розмірі 99159,51 грн, суми прострочених відсотків у розмірі 159,36 грн, суми прострочених комісій у розмірі 63126,42 грн. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.02.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. 21 червня 2024 року представником позивача долучено розрахунок заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно з вимогами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. 14.01.2020 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою, Тор-Up І зі страховкою (3-500)», у якому підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (а.с.41). Також відповідач підписав Заяву-згоду № 1132318 від 14.01.2020 на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, відповідно до якої акцептував публічну пропозицію АТ «Банк Кредит Дніпро» на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» із змінами і доповненнями, яка розміщена на офіційному сайті банку www.creditdnepr.com.ua, та приєднався до умов УДБО в повному обсязі (а.с.42). 14.01.2020 банком прийнято рішення щодо надання [PERSON] кредиту готівкою на споживчі цілі, Тор-Up І зі страховкою (3-500)» у розмірі 148799,99 грн строком на 48 місяців, з процентною ставкою 0,001% та комісією: з 1 по 12 міс. - 3%, з 13 по 24 міс. - 2,5%, з 25 по 36 міс. - 1,5%, з 37 по 48 міс. - 0,925% (а.с.43). 14.01.2020 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 22030000272258, відповідно до якого останній отримав кредит на споживчі потреби у сумі 148799,99 грн на строк 48 місяців по 14.01.2024, зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту з 14.01.2020 по 13.02.2021 - 3% від суми кредиту; з 14.02.2021 по 13.02.2022 - 2,5% від суми кредиту; з 14.02.2022 по 13.02.2023 - 1,5% від суми кредиту; з 14.02.2023 по 14.01.2024 - 0,925% від суми кредиту, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом, яка нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (обов`язковий платіж). Дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені у Графіку платежів. Сторони погодили, що клієнт приєднався до договору шляхом підписання Заяви-згоди № 1132318 від 14.01.2020. Інші умови, які не визначені в цьому договорі, зазначені в УДБ. Цей договір укладений в межах УДБО та є його невід`ємною частиною та разом вони складають єдиний договір (а.с.10). 14.01.2020 між відповідачем та ПрАТ СК «Уніка Життя» укладено договір добровільного страхування життя клієнтів, де страховим агентом та Вигодонабувачем у разі настання страхового випадку виступає АТ «Банк Кредит Дніпро», та відповідно до п.3.6 договору страхування розмір страхового платежу, здійсненого на користь страховика, становив 23967,78 грн (а.с.12). 20.05.2020 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 Кредитного договору № 22030000272258, відповідно до умов якої сторони домовились провести реструктуризацію заборгованості клієнта, та на момент підписання цієї угоди загальна заборгованість клієнта становила 151056,48 грн, що складається із наступних сум: 141944,14 грн - строкова заборгованість за кредитом; 184,08 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 0,26 грн - заборгованість за процентами; 8928,00 грн - заборгованість за комісією. Шляхом підписання Додаткової угоди сторони домовились, що сума заборгованості за кредитом (прострочена заборгованість), за процентами та комісіями буде погашена за рахунок збільшення заборгованості за кредитом (строкова заборгованість). Сума кредиту становить 151056,48 грн, строк кредитування 64 місяців, кінцева дата повернення кредиту - 14.05.2025, щомісячна комісія за обслуговування кредиту на період три місяці з дати укладення цієї Додаткової угоди - 0,0001% від суми кредиту, щомісячна комісія за обслуговування кредиту на період до закінчення строку дії Договору - 1,9% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом - 0,0001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом - 56% річних. (а.с.11). За умовами кредитного договору та Додаткової угоди до нього відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах та виконати зобов`язання за цим договором у повному обсязі. Отримання [PERSON] кредиту та користування ним кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 14.01.2020 по 23.01.2024 (а.с.17-40). На підтвердження заборгованості, позивачем надано виписку по рахунку та розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 23.01.2024 року за кредитним договором №22030000272258 від 14.01.2020 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 162445,29 грн., яка складається із: суми залишку простроченого кредиту у розмірі 99159,51 грн, суми прострочених відсотків у розмірі 159,36 грн, суми прострочених комісій у розмірі 63126,42 грн. (а.с. 17-40, 112 - 113). У зв`язку з тим, що [PERSON] свої зобов`язання за умовами кредитного договору № 22030000272258 від 14.01.2020 не виконав, АТ «Банк Кредит Дніпро» на адресу проживання відповідача, зазначену в кредитному договорі, за допомогою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» надіслав Вимогу про повернення кредиту (а.с.44,45). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст.626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже, одночасно із зазначеним вище свідченням приєднання до угоди відповідачем, укладення договору підтверджується фактом користування відповідачем кредитних коштів, що повністю узгоджується з приписами ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому додатковою угодою. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, заборгованість відповідача станом на 23.01.2024 становить 162445,29 грн., з яких: залишок простроченого кредиту - 99159,51 грн.; залишок прострочених відсотків - 159,36 грн.; залишок прострочених комісій - 63 126,42 грн. (а.с.112-113). 27.06.2023 АТ «Банк Кредит Дніпро» на адресу відповідача направлено письмову вимогу (повідомлення) про повернення кредиту у розмірі 147415,16 грн. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості. Враховуючи викладені вище норми та обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 22030000272258 від 14.01.2020 та додактвою угодою №1 від 20.05.2020. Так позивач зазначає, що заборгованість складає 162445,29 грн., з яких: 99159,51 грн. - залишок простроченого кредиту; 159,36 грн. - залишок прострочених відсотків; 63126,42 грн. - залишок прострочених комісій. Відповідно до графіку щомісячних платежів наведених в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором від 14.01.2020, сума кредиту складає 148799,99 грн., проценти за користування кредитом - 3,70 грн., за обслуговування кредитної заборгованості - 141508,78 грн. Згідно п.3 Додаткової угоди від 20.05.2020, сторони домовились, що сума заборгованості клієнта за кредитом (прострочена заборгованість), за процентами та комісіями буде погашена за рахунок збільшення заборгованості за кредитом (строкова заборгованість). Додаткова угода складає 151 056,48 грн. У зв`язку із фінансовими труднощами клієнта, через обмежувальні заходи, пов`язані з пандемією та не спроможністю вчасно обслуговувати кредит сторони також домовились про перенесення кінцевої жати повернення кредиту до 14.05.2025. Відповідно до графіку щомісячних платежів наведених в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за додатковою угодою, сума кредиту складає 148799,99 грн., послуги страховика - 23967,78 грн., проценти за користування кредитом - 0,60 грн., за обслуговування кредитної заборгованості - 180271,59 грн. Щодо розміру суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, банк скористався передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом та звернувся до позичальника з листом про повернення кредиту від 27.06.2023 (а.с.44.45). Позичальник не повернув кредит у визначені у листі строки. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Судувід 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження№ 14-154цс18). Проте як вбачається з розрахунку заборгованості, проценти та комісія продовжувались нараховуватися після визначення строку кредитування, шляхом надіслання вимоги, до 23.01.2024, що суперечить законодавству, тому після червня 203 року безпідставно нараховані проценти на суму 0,3 коп. та комісія на суму 12024.08(3006,02*4) грн., та розмір цих нарахувань мав бути визначений у розмірі: проценти 159,33 грн., комісія 51102.00 грн. При цьому вирішуючи питання щодо обгрунтованості вимог про стягнення комісії суд зазначає наступне. Відповідно до умов договору - п.1.2 кредитного договору від 14 січня 2020 року передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту: щомісячної комісії за обслуговування кредиту з 14.01.2020 по 13.02.2021 - 3% від суми кредиту; з 14.02.2021 по 13.02.2022 - 2,5% від суми кредиту; з 14.02.2022 по 13.02.2023 - 1,5% від суми кредиту; з 14.02.2023 по 14.01.2024 - 0,925% від суми кредиту. Відповідно до графіку платежів за кредитним договором від 14.01.2020, відповідач мав сплачувати комісію, зазначену як розрахункове-касове обслуговування, шомісячними платежами у визначеному розмірі, який зменшувався до закінчення строку кредитування. При цьому в договорі комісія визначена як обслуговування кредиту, а не як як розрахункове-касове обслуговування. В додатковій угоді від 20.05.2020, визначено графік платежів, відповідно до якого відповідач мав бути сплачувати комісію, визначену як - за обслуговування кредитної заборгованості. В цьому графіку визначені фіксований розмір комісії в розмірі 3006,02 грн. з 14.09.2020. В в лютому та березні 2020 визначено розмір по 4464,00 грн. За змістом положення пункту 6.9.3 умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» (версія 13.3), на які посилається у позові позивач та додані до позову, визначено, що банк здійснює обслуговування кредиту (здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS-повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості тощо) та стягує плату за обслуговування такого кредиту у вигляді щомісячної комісії. Згідно з пунктом 6.9.7. умов кредитування банк на вимогу клієнта, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надає виписку з рахунку щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 216/7637/21 визначено правовий висновок, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Таким чином, послуги, які визначені в умовах надання кредиту (версія 13.3) як обслуговуванння кредиту, а саме інформування про стан кредиту є безоплатною послугою всилу вимог законодавства, тому умова договору , визначена у п.1.2 договору є нікчемною. Так, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором, який наданий суду банком, складений без урахування наведених положень про нікчемність окремого пункту кредитного договору від 14.01.2020 та додаткової угоди від 15.04.2020 (в частині комісії), підстави для стягнення комісії за обслуговування кредиту відсутні. Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було сплачено на погашення поточної нарахованої комісії в загальній сумі 23958,10 грн. та на погашення простроченої комісії в сумі 44995,24 грн. що загалом складає 68953,24 грн., яка мала бути звернута на погашення процентів та основної суми боргу. Таким чином, зараховані в якості погашеної комісії в загальній сумі 68953,24 грн. підлягають зарахуванню до погашення кредиту та відсотків. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним суму боргу за тілом кредиту в розмірі 30365,50 грн. (99159,51 грн. + 159,33 грн. - 68953,24 грн.), яка підлягає стягненню відповідача. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, з підстав зазначених вище. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі в розмірі 452,75 грн.

Outcome: partial