Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 06.01.2022 року кредитного договору №426894091 [PERSON] отримала від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредит у розмірі 7500 грн. строком повернення до 05.02.2022. В подальшому, 12.01.2022 суму кредиту збільшено на 1900 грн. Таким чином, загальна сума тіла кредиту становить 9400 грн. Згідно умов договору відповідачка зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом, ставка яких варіюється залежно від періоду нарахування. Відповідачка не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 20251,06 грн., з яких: заборгованість за кредитом 9400 грн.; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 10851,06 грн. В подальшому 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало договір факторингу з ТОВ «Таліон плюс», який неодноразово продовжували шляхом укладення додаткових угод. Так, 31.12.2021 сторони договору уклали додаткову угоду, якою продовжили строк дії договору до 31 грудня 2022 року. На підставі вказаного договору з додатковими угодами ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 20251,06 грн. 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» уклало договір факторингу з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» строком до 04.08.2021, який в подальшому продовжувався шляхом укладення додаткових угод до 30.12.2024. 04.08.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу №04/08/23-01, згідно якого позивачу відступлено право грошової вимоги до боржника за кредитним договором на загальну суму 20251,06 грн. Позивач прохає стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 20251,06 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., сплачений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена за зареєстрованим місцем проживання, судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. (Пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, Постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17) Отже, відповідачка вважається такою, що про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач у позовній заяві не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали між собою договір кредитної лінії №426894091 від 06.01.2022 року про надання кредиту у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 9400 грн. /а.с.13-16/ Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується відповідною довідкою. /а.с.24, 34 / Згідно п.1.3 умов договору кредитодавець надав [PERSON] перший транш кредиту в сумі 7500 грн. Зі строком повернення 05.02.2022. Крім того, 12.01.2022 позичальнику надано черговий транш кредиту в сумі 1900 грн. Факт надання кредитних коштів у вказаній сумі підтверджується платіжними дорученнями від 06.01.2022 та від 12.01.2022. /а.с.33/ Кредитна лінія надавалась строком на 30 днів (дисконтний період) від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 05.02.2022. (п.1.7 договору) Пункт 1.8 договору передбачає можливість продовження дисконтного періоду необмежену кількість разів в разі оплати всіх фактично нарахованих процентів та активації функції продовження дисконтного періоду. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати проценти у наступному порядку (п.1.9 договору): - за період строку, визначеного у п.1.7 договору нарахування процентів здійснюється за дисконтною ставкою в розмірі 153,30 процентів річних, що становить 0,42 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним; - за умови продовження строку дисконтного періоду нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною ставкою в розмірі 766,50 процентів, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки. В разі користування кредитом після дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умовами договору передбачено, що умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Згідно п.1.12 договору користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду має наслідком продовження строку дії кредитної лінії на умовах щоденної сплати кредитодавцю процентів з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Строк дії укладеного кредитного договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.7 договору, з можливістю продовження на умовах передбачених у п.1.8 та п.1.12.1 договору (на 90 днів). Згідно п.1.12.1 договору зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладаються кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Позичальник взяв на себе зобов`язання здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на банківський рахунок кредитодавця у строки передбачені договором. (п.2.2.2 договору) Пунктом 5.4 правил надання грошових коштів у позику встановлено порядок погашення вимог кредитодавця: - у першу чергу сплачуються прострочені проценти за користування кредитом; - у другу чергу прострочена до повернення сума кредиту; - у третю чергу нараховані проценти за користування кредитом; у четверту чергу сума кредиту; у п`яту чергу неустойка та інші платежі. /а.с.17-22/ Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідачка порушила умови кредитного договору, покладені на неї обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконувала. Починаючи з 06.01.2022 і станом на 05.05.2022 року утворилась заборгованість в сумі 20251,06 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором [PERSON] , розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». /а.с.35, 51-52, 62/ Заборгованість нарахована в межах строку дії кредитного договору, кінцева дата якого - 05.02.2022, та враховуючи його продовження на 90 днів відповідно до п.1.12.1 договору, тобто, до 05.05.2022. До складу заборгованості входять 9400 грн. за простроченим тілом кредиту та 10851,06 грн. простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом. При цьому суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. /а.с.23, 24, 25-32, 33, 34/ Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. В подальшому, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 з ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», з додатковими угодами про пролонгацію дії договору, згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 6784) за кредитним договором №426894091 від 06.01.2022 з загальною сумою заборгованості 20251,06 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, додаткових угод, витягом з реєстру боржників. /а.с. 32-48, 49-52/ Крім того, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклало договір факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 з ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», з додатковими угодами про пролонгацію договору, згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 8446) за кредитним договором №426894091 від 06.01.2022 з загальною сумою заборгованості 20251,06 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору та додаткових угод, витягом з реєстру боржників. /а.с. 53-59, 60-62/ Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклало договір факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023 з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», згідно якого останнє отримало права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 491) за кредитним договором №426894091 від 06.01.2022 з загальною сумою заборгованості 20251,06 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, витягом з реєстру боржників, актом прийому-передачі. /а.с.63-67, 68-70/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» на законних підставах набув право грошової вимоги до [PERSON] ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» надала суду копію претензії, адресованої [PERSON] , з вимогою погасити існуючу заборгованість за кредитним договором. Втім, заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідачка в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 22 лютого 2024 року, укладений з АБ «Тараненко та партнери», додаткові угоди до договору, акт прийому-передачі наданих послуг, довіреність на ім`я адвоката. /а.с.73-78, 79, 81/ З акту прийому-передачі убачається, що вартість складання позовної заяви складає 4000 грн., вартість вивчення матеріалів справи 500 грн., вартість надання усної консультації 500 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер. Про вказане, зокрема свідчать додаткові угоди до договору про надання правничої допомоги АБ «Тараненко та партнери». У вказаному додатку зазначено понад 200 боржників ТОВ «ФК «ЕЙС», щодо яких адвокатське бюро зобов`язалося надавати юридичну допомогу. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правову допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «ЕЙС», з 5000 грн. до 2500 грн.

Outcome: approved