Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою в якій просить визнати йому додатковий строк достатній для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батька - [PERSON] , який помер [INFO] , строком на три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку, що розташована на території Дмитрівської сільської ради з кадастровим номером 3522281500:02:000:0667. На день смерті батька разом із ним за вищевказаною адресою проживала його дружина (матір позивача) [PERSON] .. Тому вся родина була впевнена в тому, що саме мама вважається такою, що прийняла спадщину як спадкоємець першої черги. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини матері роз`яснено, що вона не може прийняти спадщину як спадкоємець першої черги спадкування через відсутність документів, які б підтверджували, що вона є дружиною спадкодавця. При цьому, нотаріус роз`яснив, що спадкоємцями першої черги спадкування також є діти спадкодавця, які можуть прийняти спадщину. Однак, нотаріус повідомив позивача про те, що він вважається таким, що не прийняв спадщину, так як в установлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та разом із спадкодавцем не проживав на час смерті останнього. При цьому, позивач вказує, що його матір не заперечує щодо прийняття ним спадщини оскільки в силу свого похилого віку вона категорично відмовляється підтверджувати факт одруження із батьком та вважає за доцільне щоб спадщину прийняв саме позивач. Таким чином, задля того щоб родина не втратила будинок та земельну ділянку позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач у підготовче засідання не з`явився, про дату, час і місце попереднього розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, надав заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача також в підготовче засідання не з`явилась, надала заяву в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила розгляд справи провести без її участі. Третя особа\~-\~ [PERSON] \~в підготовче\~засідання не\~з`явилась,\~надала заяву\~в якій\~не заперечувала\~проти задоволення\~позовних вимог,\~просила справу\~розглядати без\~її участі. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами справи, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з даними паспорта громадянина України серії [NUMBER] , копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (заповненого російською мовою), позивач [PERSON] , народився [INFO] в с.Варна, Варненського району, Челябінської області. Його батьками значаться « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.6-8;10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] в місті Знам`янка Кіровоградської області, помер батько позивача [PERSON] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 23 грудня 1994 року та Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №005238, за життя [PERSON] належали: жилий будинок, розташований по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 3,91 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради (а.с.14;15). Довідка видана виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області свідчить про те, що [PERSON] , [INFO] , дійсно з 23 лютого 1979 року та до дня своєї смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним за вищевказаною адресою проживала його дружина [PERSON] , яка і на теперішній час там проживає (а.с.16). Із матеріалів спадкової справи №116/2024 заведеної 14 жовтня 2024 року вбачається,\~що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріуса звернулась його дружина [PERSON] (а.с.32-43). Роз`ясненням нотаріуса повідомлено [PERSON] про те, що вона не може прийняти спадщину як спадкоємець першої черги спадкування через відсутність документів, які б підтверджували, що вона є дружиною спадкодавця (а.с.17). Також роз`ясненням нотаріуса повідомлено позивача про те, що він не може прийняти спадщину після смерті батька [PERSON] оскільки він вважається спадкоємцем, який спадщину не прийняв, так як в установлений строк з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори не подав заяву про прийняття спадщини, інші спадкоємці згоди на подання ним заяви про прийняття спадщини не давали, разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач не проживав (а.с.18). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, Відповідно до положень\~статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що кореспондується з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є: принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 41 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна, що базується на правонаступництві. Цивільний процесуальний кодекс України у статті 1 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, який діє для України з 11 вересня 1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. За змістом положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Позивач пов`язаний зі спадкодавцем кровним спорідненням. Усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача, виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких є позивач. Крім того, частиною 1 ст.82\~ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно зі ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, з урахуванням положень ст.8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року), оскільки спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, позивач є спадкоємцем першої черги за законом, інші спадкоємці не встановлені, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, є поважною, позовні вимоги обґрунтовані та доведені, а тому вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved