Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (далі - позивач, кредитодавець) звернулося до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 07.09.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] укладено кредитний договір № 4395984, який укладено у електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема через сайт кредитодавця та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до пункту 2.1 цього договору кредитні кошти надаються ТОВ "МІЛОАН" позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем. 29.11.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 29-11-102 у відповідності до умов якого, ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4395984. 10.01.2023 між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено Договір факторингу № 10-01/2023 у відповідності до умов якого, ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ " відступило на користь ТОВ "КОЛЕКТ ЦЕНТР" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4395984. На підставі Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ "КОЛЕКТ ЦЕНТР" набуло право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача в сумі 43 875 грн., з яких: 5 000 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 37 875 грн. - сума заборгованості за сумою відсотків; 1 000 грн. - заборгованість за комісією. У позові позивач вказує, що [PERSON] належним чином не виконував умови взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого допустив заборгованість в загальному розмірі 43 875 грн., яку ні первісному кредитору, а ні ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" не сплачує у добровільному порядку, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати та витрати на правничу правову допомогу. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.10.2024 було прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та відмітки відділення Укрпошти від 26.10.2024 [PERSON] отримав судові документи. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку. Враховуючи вищевикладене та положення статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, фіксування судового процесу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4395984 (далі - Договір № 4395984) (а.с. 6-11), відповідно до пункту 1.1. якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3 Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 Договору (далі-кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі-плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі а умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Згідно п. 1.2. Договору № 4395984 сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн. Відповідно до п. 1.3. Договору № 4395984 Кредит надається загальним строком на 15 днів з 07.09.2021 (дата надання кредиту). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 22.09.2021 (п. 1.4 Договору № 4395984). Комісія за надання кредиту: 1 000,00 грн., яка нараховується за ставкою 20.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1. Договору). Підпунктом 1.5.2. Договору № 4395984 передбачено, що проценти за користування кредитом: 1 500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. При цьому згідно п. 1.5. Договору № 4395984 орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 7 125,00 гривень Відповідно до п. 2.1. Договору № 4395984 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. У п. 6.1. Договору № 4395984 сторони зазначили, що цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника,що створений в інформаційно-комунікаційній система Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до інформації зазначеної у анкеті-заяві на кредит № 4395984 від 04.09.2021 (а.с. 12) підписання договору відбулось 2021-09-07 12:16.38 / 2021-09-07 12:33:12. Згідно із додатком №1 до Договору № 4395984 сторонами договору узгоджено наступний графік платежів: дата кредиту - 07.09.2021, дата платежу - 22.09.2022; кількість днів 15; сума кредиту - 5 000,00 грн.; проценти за користування кредитом - 1 125,00 грн.; комісія за надання кредиту - 1 000,00 грн.; реальна річна процентна ставка, % - 553,031.00; загальна вартість кредиту 7 125,00 грн. Відповідно до наданої ТОВ "МІЛОАН" довідки про ідентифікацію (а.с. 13) клієнт [PERSON] , дата народження [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 4395984 від 07.09.2021 ідентифікований аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора "R17330", час відправки ідентифікатора позичальнику 07.09.2021, номер телефону [NUMBER] . Згідно довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 29.08.2024 кошти згідно договору 4395984 від 07.09.2021 у сумі 5 000,00 грн. перераховано на рахунок [NUMBER] (зворотня сторона а.с. 13). Аналізуючи зміст позовної заяви та доданих до неї документів судом звертається увага на те, що відповідно до анкети-заяви на кредит № 4395984 від 04.09.2021 (а.с. 12) [PERSON] , зазначивши усі свої ідентифікаційні дані просив ТОВ "МІЛОАН" надати йому кредит на наступних умовах: - сума кредиту: 5 000,00 грн.; - загальний строк кредитування: 15 днів з 07.09.2021. Дата повернення кредиту 22.09.2021; - сума повернення 7 125 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 1 000,00 грн. нараховується за ставкою 20,00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом: 1 125,00 грн. Нараховуються за ставкою 1,50 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. - канал залучення: ІР адреса з якої подано заяву: 178.41.146.85. При цьому ТОВ "МІЛОАН" погодженні наступні умови кредитування по заявці 4395984: - замовлена сума: 20 000.00 грн; - замовлений строк: 15 днів; - погоджена сума: 5 000.00 грн; - погоджений строк: 15 днів; - комісія за надання: 20.00 % одноразово; - ставка процентів: 1.50 % за кожен день користування. 29.11.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 29-11-102 у відповідності до умов якого, ТОВ "МІЛОАН" зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 102 560 106 грн. 92 коп., а ТОВ " ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" зобов`язується здійснити фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між клієнтом і боржниками (а.с. 18-20). На підставі Договору факторингу № 29-11-102, актів приймання передачі Реєстру Боржників від 30.11.2021 та 03.12.2021, а також реєстру боржників від 29.11.2021 (а.с. 21-23) ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" набуло право грошової вимоги за Договором № 4395984 укладеного з [PERSON] , ІПН [NUMBER] , дата підписання договору - 07.09.2021, дата закінчення договору - 22.09.2021, сума виданого кредиту - 5 000 грн, заборгованість за тілом кредиту - 5 000 грн., заборгованість по процентах 16 125 грн., залишок по комісії - 1 000 грн. Згідно із платіжною інструкцією № 308250005 від 03.12.2021 ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" перераховано ТОВ "МІЛОАН" плату за договором факторингу №29-11-102 від 29.11.2021 в сумі 4 593 071,73 грн. 10.01.2023 між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено Договір факторингу № 10-01/2023 у відповідності до умов якого, ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступає шляхом продажу ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", а ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього Договору (а.с. 24-27). На підставі Договору факторингу № 10-01/2023 та реєстру боржників від 10.01.2023 (а.с. 28-30) ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло право грошової вимоги за Договором № 4395984 укладеного з [PERSON] , ІПН [NUMBER] , сума заборгованості за основним зобов`язанням - 5 000 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами - 37 875 грн., сума заборгованості за нарахованою комісією - 1 000 грн. Частинами першою та третьою статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору факторингу № 10-01/2023 10.01.2023 ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 4395984 від 07.09.2021, надані на підтвердження вказаних обставин докази відповідають вимогам щодо належності та допустимості, договір є дійсним, а відповідачем вказаних обставин не спростовано та іншого не доведено, як і не надано доказів сплати грошових коштів за кредитним договором первісному кредитору, що не позбавляється його обов`язку погашення заборгованості за взятими на себе зобов`язаннями. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом встановлено, що [PERSON] підписав анкету - заявку та договір споживчого кредиту, які є предметом цього судового розгляду електронними підписами одноразовим ідентифікатором з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак було дотримано презумпція правомірності договору, отож права, набуті за ними сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення таких договорів, підлягають виконанню. На спростування вказаних обставин відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, тоді як надані позивачем до позову докази відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості. Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтями 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу другого частин першої статті 1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про розгляд, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштових відправлень. Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язань є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, а тому право кредитора на повернення кредитних коштів та процентів за їх користування є порушеним. Відповідно до розрахунків наданих позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача за Договором про споживчий кредит № 4395984 від 07.09.2021 заборгованість [PERSON] перед ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" станом на 10.01.2023 та на момент подання позову становить 48 875 грн., з яких: 5 000 грн. - сума заборгованості за сумою кредиту; 37 875 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 1 000 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Ураховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України (за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав), беручи до уваги, що договір є дійсним, відповідач користувалася кредитними коштами, а також за обставин встановлених вище судом, що підтверджують набуття прав вимоги позивачем за вказаним кредитним договором до відповідача, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за основною сумою кредиту за Договором про споживчий кредит № 4395984 від 07.09.2021 у заявленому позивачем розмірі - 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. Що стосується стягнення із відповідача відсотків за вказаним кредитом, то суд враховує саме узгоджені у Анкеті - заяві на кредит № 4395984 від 04.09.2021 та у Договорі про споживчий кредит № 4395984 від 07.09.2021 умови: дата кредиту - 07.09.2021, дата платежу - 22.09.2022; кількість днів 15; сума кредиту - 5 000,00 грн.; проценти за користування кредитом - 1 125,00 грн.; комісія за надання кредиту - 1 000,00 грн.; реальна річна процентна ставка, % - 553,031.00; загальна вартість кредиту 7 125,00 грн. 15.08.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 761/13715/13-ц, провадження № 61-11145св18 підтвердив висловлену позицію викладену у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Велика Палата Верховного суду в Постанові 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16ГС22), зазначила наступне: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. І незважаючи на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Відповідно до статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином за Договором про споживчий кредит № 4395984 від 07.09.2021 стягненню з [PERSON] підлягає 7 125 (сім тисяч сто двадцять п`ять) гривень 00 коп. з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням - 5 000,00 грн.; - заборгованість за нарахованими процентами - 1 125,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 5 000 грн. (сума кредиту) * 1,5% (процентна ставка в день) * 15 (строк кредитування); - заборгованість за комісіями - 1 000,00 грн. У решті позову суд відмовляє, оскільки по завершенню строку кредитування у кредитодавця виникло право на стягнення грошових коштів виключно на підставі статті 625 ЦК України. За таких обставин, суд задовольняє позов частково. Розподіл судових витрат. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції № 0462780080 від 26.09.2024 в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень (а.с. 1), який відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (7 125,00 грн. з 43 875,00 грн., що становить - 16,24%), а отже з [PERSON] на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" підлягає стягненню судовий збір у розмірі 491 (чотириста дев`яносто одна) гривня 75 коп. (3 028 грн. * 16,24% задоволених позовних вимог). Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що 01.07.2024 між ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" та адвокатським об`єднанням "ЛІГАЛ АССІСТАНС" було укладено Договір про надання правової допомоги №01-07/2024 (зворотня сторона а.с. 34 - а.с. 36), відповідно до п. 2.1. якого адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги,приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги. Відповідно до п.4.1. Договору про надання правової допомоги №01-07/2024, вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього Договору форма заявки визначена у Додатку №1 до Договору. Згідно із доданою до позовної заяви заявки на надання юридичної допомоги №472 від 05.07.2024 (а.с. 38) та витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 (а.с. 39) адвокатським об`єднанням "ЛІГАЛ АССІСТАНС" надано ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" правових послуг по справі відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) договір № 4395984 на 13 000 грн. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial