Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила виключити з переліку спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 350 (2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ); на автомобіль марки NISSAN QASHQAI (реєстраційний номер [NUMBER] , 2016 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ); виключити з переліку спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку в с. Гнідин, Бориспільського району Київської області (кадастровий номер 3220882601:01:010:0670, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82387932208, площею 0, 0118 га), на гараж, машиномісце у підземному паркінгу, розташоване у [ADDRESS] (до 26 червня 2023 року Драгомирова), будинок 12, гараж [NUMBER] , загальною площею 20, 20 кв, реєстраційний номер майна 35052668, а також стягнути з [PERSON] на її користь різницю вартості її частки у розмірі 113 600, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за час шлюбу, з 27 серпня 2008 року, і до укладення шлюбного контракту 14 січня 2021 року, сторони придбали майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: земельна ділянка в с. Гнідин, Бориспільського району Київської області і гараж (машиномісце у підземному паркінгу), два автомобілі: марки MERSEDES-BENZ ML і марки NISSAN QASHQAI, поділ яких позивач бажає здійснити за запропонованим нею варіантом. У позовній заяві вказано, що об`єкти нерухомого майна, а саме земельну ділянку в с. Гнідин Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220882601:01:010:0670, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82387932208, площею 0, 0118 га та гараж, машиномісце в підземному паркінгу, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 20, 20 кв м, виключити з переліку спільної сумісної власності та визнати право власності за відповідачем [PERSON] . Позивач звертає увагу суду на недоцільність залишення вказаного майна у своїй власності, адже вказана земельна ділянка є невеликої площі і придбавалася для зручного користування з сусідньою земельною ділянкою, яка на праві власності належить батьку відповідача. Паркомісце, що знаходиться в [ADDRESS] (до 26 червня 2023 року Драгомирова) в м. Києві, загальною площею 20, 20 кв м, був придбаний для користування в інтересах сім`ї, оскільки в цьому ж будинку знаходиться квартира [NUMBER] , де сторони спільно проживали. На сьогодні позивач та відповідач не проживають разом, а сама квартира на праві особистої приватної власності належить відповідачеві. Тому, позивач і просить об`єкти рухомого майна, а саме автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 350 і автомобіль марки NISSAN QASHQAI виключити з переліку спільної сумісної власності та визнати право власності за нею. Відповідач [PERSON] визнав позов, але заперечував проти задоволення позовних вимог у частині стягнення різниці вартості, вказав, що вартість об`єктів нерухомості згідно з проведеною оцінкою є завищеною: оцінка машиномісця в підземному паркінгу в будинку [ADDRESS] , завищена Позивачем та не відповідає реальній вартості станом на день подання позовної заяви. В першу чергу слід звернути увагу на звіт про оцінку майна від 07 вересня 2023 року, який був виконаний на замовлення позивача та поданий разом з позовною заявою у справі № 752/21460/23-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним шлюбного договору в частині, яка перебуває на розгляді в печерському районному суді міста Києва. Згідно із звітом про оцінку майна, ринкова вартість гаражу, машиномісця в підземному паркінгу, загальною площею 20, 20 кв м, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] складає 1 203 200, 00 грн, що менше на 102 300, 00 грн, ніж зазначено в позовній заяві позивачем. Дослідивши кон`юнктуру ринку станом на день подання даного відзиву, попит, реальну покупну спроможність, місце розташування даного машиномісця в житловому комплексі, а саме машиномісце знаходиться біля бетонної (капітальної) колони, що ускладнює належне користування даним машиномісцем, слід зазначити, що його реальна купівельна вартість орієнтовно складає 27 000, 00 доларів США, що станом на момент звернення з відзивом за курсом НБУ (1 долар США = 40, 6 грн) еквівалентно 1 096 200, 00 грн, а на момент звернення з позовом за курсом НБУ (1 долар США= 37, 3 грн) еквівалентно 1 007 100, 00 грн, що менше на 209 300, 00 грн і 298 400,00 грн відповідно, у порівнянні з вартістю, яку вказала позивач. У додаткових поясненнях на відзив щодо завищеної вартості паркомісця представник позивача зауважив, що відповідач до свого відзиву не надав жодних доказів, які б вказували на вартість спірного машиномісця, а також з чого він виходив, розраховуючи таку його вартість, не навів відповідних доказів дослідження кон`юнктури ринку станом на день подання даного відзиву, попиту, реальної покупної спроможності. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 07 вересня 2023 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 11 вересня 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 07 вересня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 11 вересня 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 12 вересня 2023 року ухвалою судді залишено позовну заяву без руху, з підстав недотримання вимог пункту 3 частини третьої ст. 175, враховуючи п.п. 2, 9 та 10 частини першої ст. 176, частини четвертої ст. 177 ЦПК України /а. с. 77-79/. 21 вересня 2023 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків позовної заяви з позовною заявою у новій редакції, квитанцією про сплату судового збору та звітами про оцінку майна, що об`єктами спору, яку передано судді 22 вересня 2023 року /а. с. 86-168/. 25 вересня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду справи у загальному позовному провадженні /а. с. 170-171/. Також ухвалою суду від 25 вересня 2023 року залишено без задоволення заяву позивача про забезпечення позову, яка постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року скасована і вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти спору /а. с. 173-176, 207-212/. 17 червня 2024 року у судовому засіданні представник відповідача подав до суду відзив на позов /т. ІІ а. с. 1-13/. 17 червня 2024 року ухвалою суду у справі закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті /т. ІІ а. с. 15/. 04 вересня 2024 року представник позивача через Електронний суд подав додаткові пояснення на відзив сторони відповідача /т. ІІ а. с. 47-54/. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, наведених у ньому та заявах по суті, просив задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову і просив відмовити, посилаючись на доводи, викладені у заявах сторони по суті. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 27 серпня 2008 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб /т. І а. с. 12/. 27 грудня 2011 року [PERSON] зареєстрував право власності на гараж, машиномісце у підземному паркінгу, розташоване у [ADDRESS] , загальною площею 20, 20 кв, реєстраційний номер майна 35052668, згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим і зареєстрованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С. В. за № 5073 /т. І а. с. 22/. 13 червня 2013 року [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку у с. Гнідин, Бориспільського району Київської області (кадастровий номер 3220882601:01:010:0670, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82387932208, площею 0, 0118 га), згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим і зареєстрованим державним нотаріусом 21 Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л. С. /т. І а. с. 21/. 10 червня 2015 року [PERSON] зареєстрував право власності на транспортний засіб - автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 350 (2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ), згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] /т. І а. с. 25-26/. 02 червня 2017 року [PERSON] зареєстрував право власності на транспортний засіб - автомобіль марки NISSAN QASHQAI (реєстраційний номер [NUMBER] , 2016 року випуску), згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] /т. І а. с. 23-24/. 14 січня 2021 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюбний договір, згідно з пунктом 2.4. якого майно, придбане до укладання цього шлюбного договору, у період зареєстрованого шлюбу, є спільною сумісною власністю /т. І а. с. 14-16/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі N 910/10784/16 (провадження N 12-30гс21)). Главою 8 Сімейного кодексу України регулюються правовідносини, які виникли між подружжям щодо набуття права спільної сумісної власності. Відповідно до норм статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з статтею 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України, передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (статті 69 СК України). У відповідності до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 07 вересня 2023 року, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0118 га, яка знаходиться в с. Гнідин, Бориспільського району Київської області становить 112 800, 00 грн, що за курсом НБУ станом на дату оцінки складає 3 085, 00 доларів США /т. І а. с. 115-134/. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 07 вересня 2023 року, ринкова вартість гаража, машиномісця в підземному паркінгу, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею не менше 20, 20 кв м становить 1 203 200, 00 грн., що за курсом НБУ станом на дату оцінки складає 32 903, 00 доларів США /т. І а. с. 95-114/. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 07 вересня 2023 року, ринкова вартість автомобіля марки MERSEDES-BENZ ML 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату оцінки становить 488 800, 00 грн /т. І а. с. 152-168/. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 07 вересня 2023 року, ринкова вартість автомобіля марки NISSAN QASHQAI, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] станом на дату оцінки становить 600 000, 00 грн /т. І а. с.135-151/. Сторона відповідача не заперечувала проти запропонованого стороною позивача поділу об`єктів нерухомого і рухомого майна, незгода була висловлена щодо розміру компенсації, яку просила позивач. Суд вбачає справедливим поділити об`єкти спільної сумісної власності подружжя [PERSON] наступним чином: виключити з переліку спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки MERSEDES-BENZ ML 350 і автомобіль марки NISSAN QASHQAI, виключити з переліку спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку в с. Гнідин, Бориспільського району Київської області, і гараж (машиномісце у підземному паркінгу). Беручи до уваги, що вартість майна, яке залишається у власності відповідача на 227 200, 00 грн більше, тому різниця, яка підлягає сплаті як компенсація становить 50 %, а саме 113 600, 00 грн, з урахуванням принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів доходить висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved