Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Представник позивача - Какун А.С., яка діє на підставі довіреності №607 від 23.07.2024, - звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №277804193 в розмірі 28 639,36 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 05.04.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено кредитний договір №277804193, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 16000 грн. Відповідно до умов договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №277804193 від 05.04.2021. На підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 відповідне право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач всупереч умов кредитного договору не здійснив погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед наступниками первісного кредитора, внаслідок чого розмір його заборгованості складає 28 639,36 грн., з яких: 13 439,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15 199,80 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги первісним кредитором. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду. Відповідач заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та у наданому суду письмовому відзиві просив відмовити у позові. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог у відзиві зазначено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів для підтвердження факту укладання кредитного договору, факту видачі кредитних коштів та правильності нарахування позивачем процентів за користування кредитом. Також відповідач посилається на недоведеність належними доказами відступлення прав вимоги до позивача, оскільки відсутні докази набуття права вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від первісного кредитора. 08.10.2024 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.10.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив проти позову, в якому викладено позицію відповідача щодо позовних вимог. Одночасно з відзивом відповідачем було подано до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача. 11.11.2024 від представника позивача - Канак М.С., яка діє на підставі довіреності №558 від 07.12.2023, - на адресу суду надійшли письмові пояснення із запереченнями проти доводів відповідача, викладених у його відзиві. У таких поясненнях вказується про достатність наданих позивачем суду доказів на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем відповідно до умов діючого законодавства. Представник позивача акцентує увагу, що кредитний договір укладався в електронній формі шляхом його підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а його укладанню передувала верифікація та ідентифікація позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі через веб-сайт первісного кредитора. Надана позивачем паперова копія кредитного договору засвідчена у встановленому законом порядку, а відтак є належним доказом по справі. Додатково зазначається, що позивач не був стороною договору факторингу щодо переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а тому не мав у розпорядженні документів щодо його виконання. Натомість з врахуванням позиції відповідача, то позивачем вжито заходів щодо отримання від первісного кредитора та його правонаступника відповідних документів, щодо розрахунку розміру заборгованості первісним кредитором, підтвердження перерахування коштів позичальнику, які надаються суду разом з письмовими поясненнями. Також позивач наголошує, що ним, як новим кредитором, не здійснювалось будь-яких додаткових нарахувань на розмір грошових зобов`язань відповідача, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача базується на розрахунках, наданих позивачу первісними кредиторами. Окремо у письмових поясненнях викладено клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. В судове засідання сторони не з`явились, про причини неявки не повідомили, проте враховуючи заяви сторін про розгляд справи без їх участі, то у суду відсутні перешкоди для здійснення розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно договору №277804193 від 05.04.2021 (далі - Договір кредиту), укладеного в електронній формі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитор) та [PERSON] (позичальник), кредитор зобов`язувався надати позичальнику кредит на суму 16 000 грн. строком на 126 днів, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом /а.с. 6-8/. Умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 126 днів з зі сплатою відсотків в розмірі 237,25% річних, що становить 0,65% в день від суми кредиту за час користування ним і є дисконтною процентною ставкою (п. 1.4 Договору кредиту). Відповідно до п. 1.5, 1.6 Договору кредиту сторони погодили, що у разі прострочення повернення будь-якого з платежів за цим договором до відносин сторін застосовується базова процентна ставка, починаючи з дня, що слідує за датою платежу. Розмір базової процентної ставки складає 474,50% річних, що становить 1,3% в день від суми кредиту за час користування ним. У разі якщо позичальник погасить прострочені заборгованість за договором, то умови у вигляді нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою застосовуються знову, починаючи з наступного дня за днем повного погашення простроченої заборгованості. Повернення частини кредиту та всіх нарахованих процентів здійснюється раз на два тижні (кожні 14 днів) починаючи з першого тижня користування кредитом. Рекомендований розрахунок сукупної вартості кредиту, суми та дати платежів, які здійснюються в ануїтетній формі, зазначаються в Графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору (п. 1.7 Договору кредиту). Додатком №1 до Договору кредиту передбачений графік платежів з розрахунку застосування дисконтної процентної ставки протягом строку дії договору /а.с. 8/. Відповідно до п. 4.1 Договору кредиту позичальник підтверджує, що отримав Паспорт споживчого кредиту /а.с. 5/ та ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», текст яких розміщений на сайті кредитодавця www.moneyveo.ua. Пунктом 4.2 Договору кредиту передбачено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між собою в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором. На останній сторінці Договору кредиту наявна інформація про підписання договору з боку відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором «MNV7K6J5», який було відправлено позичальнику 05.04.2021 о 13год 51хв 11сек, а введений 05.04.2021 о 13год 52хв 13сек /а.с. 8/. На виконання умов Договору кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 05.04.2021 здійснило надання кредитних коштів в сумі 16 000 грн. шляхом банківського переказу грошових коштів на ім`я відповідача на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 05.04.2021 /а.с. 134 з.б./. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 21.12.2021 (дата продажу права вимоги на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») розмір заборгованості позичальника за кредитним договором №277804193 складає 28 639,36 грн., яка утворилась та обчислена за період з 05.04.2021 по 07.11.2021 і складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту - 13 439,56 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 15 199,80 грн. При цьому первісним кредитором враховано, що за період дії Договору кредиту позичальником було здійснено 9 платежів на загальну суму 15 423,78 грн. /а.с. 131-133/. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого з урахуванням додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до такого договору, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло шляхом купівлі належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права грошової вимоги до боржників, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги /а.с. 15-17, 115/. Згідно змісту реєстру прав вимоги №165 від 21.12.2021 до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги за кредитним договором №277804193 від 05.04.2021 в розмірі 28 639,36 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 13 439,56 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 15 199,80 грн.) /а.с. 116-118/. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», будь-яких платежів на виконання зобов`язань позичальника за Договором кредиту на користь нового кредитора не надходило, як і не здійснювалось будь-яких нарахувань по кредитним зобов`язанням, внаслідок чого станом на 06.03.2023 (дата продажу права вимоги позивачу) розмір заборгованості відповідача визначний в тому самому розмірі, в якому був відступлений первісним кредитором /а.с. 134/. 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТВО «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, за яким ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язувалось відступити на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, на умовах отримання від фактора грошових коштів та оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту. /а.с. 18-19, 82-90/. Згідно змісту Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором кредиту в розмірі 28 639,36 грн. /а.с. 20, 91-92/. Згідно з платіжною інструкцією №19474 від 10.03.2023 позивачем здійснено на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» плату права за відступлення вимоги згідно Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 в повному обсязі /а.с. 130/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане належним чином грошове зобов`язання за Договором кредиту №277804193 від 05.04.2021, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1734). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За частиною першою статті 640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (а. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 641 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №1734 до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (а. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1734). Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у ч. 2 ст. 9 Закону №1734 передбачена у частині третій статті 9 цього Закону. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) ч. 6 ст. 9 Закону №1734). Відповідно до ст. 13 Закону №1734 договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону №1734 договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено Договір кредиту в електронній формі. На підставі такого договору відповідачем 05.04.2021 було отримано у позику грошові кошти в сумі 16 000 грн., які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування позикою у строк до 07.11.2021, але в порушення умов договору не зробив цього. В той же час відповідач заперечує погодження ним умов кредитування, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зокрема в частині підписання відповідачем договору №277804193 від 05.04.2021. Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин на предмет погодження сторонами умов Договору кредиту суд виходить з наступного. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц. Згідно з п. 1, 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Поняття електронного доказу є значно ширшим за поняття електронного документу. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (статті 5, 6 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг»). На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом. В цьому контексті слід зауважити, що Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні було досліджено паперовий примірник Договору кредиту, який містить графічний елемент з інформацією про зміст електронного підпису одноразовим ідентифікатором /а.с. 8/. Такий графічний елемент за своєю сутністю сам по собі не є підтвердженням факту підписання договору позичальником, оскільки лише засвідчує наявність у володільця інформаційно-телекомунікаційної системи відомостей про використаний одноразовий ідентифікатор. В той же час, за обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що укладанню Договору кредиту передувала електронна заявка від імені відповідача на отримання кредитних коштів. Складанню електронної заявки передує авторизація позичальника шляхом створення особистого кабінету, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та доступний через на веб-сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Підписання Договору кредиту від імені відповідача здійснено за допомогою електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора «MNV7K6J5» з використанням каналу мобільного зв`язку з абонентським номером [NUMBER] . У Договорі кредиту наявні ідентифікаційні відомості про відповідача, які є інформацією з обмеженим доступом (РНОКПП; номер паспортного документа; адреса зареєстрованого місця проживання; абонентський номер мобільного зв`язку; адреса електронної пошти). Належність відповідачу абонентського номеру мобільного зв`язку [NUMBER] та відповідної електронної скриньки не заперечується стороною відповідача і підтверджується тим, що саме такі засоби зв`язку зазначені відповідачем у заявах по суті справи, що подавались стороною відповідача під час даного судового провадження. Також судом встановлено, що кредитором було перераховано на банківську картку на ім`я відповідача кредитні кошти в сумі 16 000 грн. на підставі Договору кредиту, що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 05.04.2021. До того ж згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, що складений первісним кредитором, відповідачем здійснено 9 платежів на виконання його зобов`язань за Договором кредиту на загальну суму 15 423,78 грн. У свою чергу відповідач всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надав суду будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що наданий позивачем паперовий примірник Договору кредиту містить інші умови кредитування, ніж ті на які погоджувався відповідач. Не надано стороною відповідача і будь-яких доказів на спростування доводів сторони позивача про використання одноразового ідентифікатора «MNV7K6J5» для підписання Договору кредиту. В цьому контексті варто звернути увагу, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Досліджуючи питання змісту принципу добросовісності, Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі №910/1873/17 зазначив, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У поставі від 30.05.2024 у справі №229/7156/19 Верховний Суд зазначив, що процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті. Проявом принципу процесуальної доброї совісті є те, що особа (зокрема, позивач) навряд чи може висувати твердження несумісні з тією позицією, яка зайнята нею в судовому процесі, що вже відбувся. Принцип процесуальної доброї совісті навряд чи має толерувати непостійність учасників процесу, а навпаки покликаний забезпечити послідовну поведінку учасників спору. Адже суд не є місцем для «безцеремонної процесуальної гри». Правопорядок не може допускати ситуації, за яких особа наполягає в різних судових процесах на правдивості протилежних одне одному тверджень задля просування власних інтересів. За обставинами даної справи суд бере до уваги, що відповідач у своєму відзиві не заперечував ані факту укладання договору, ані факту отримання кредитних коштів, ані здійснення ним платежів на погашення кредитної заборгованості. Системний аналіз змісту доводів відповідача, викладених у його відзиві, свідчить, що такі доводи базуються лише на маніпулятивному тлумаченні норм процесуального права щодо процесуальних обов`язків сторони позивача по доказуванню абсолютно всіх обставин спірних правовідносин. При цьому сам відповідач у своєму відзиві взагалі не виклав своїх доводів щодо фактичних дійсних обставин спірних правовідносин, тобто притримався нейтральної позиції, утримавшись від повідомлення суду будь-яких фактичних даних, які мають значення для об`єктивного та правильного вирішення справи та не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх аргументів. В той же час, сукупний аналіз обставин спірних правовідносин та оцінка доказів, наданих суду та наявних в матеріалах справи, дозволяє дійти висновку, що Договір кредиту підписаний саме відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 05.04.2021 правочину на умовах, передбачених змістом договору №277804193 від 05.04.2021, що був укладений в електронній формі і паперова копія якого надана суду позивачем. Без отримання смс-повідомлення на власний номер мобільного зв`язку, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20, від 17.01.2022 у справі № 234/7723/20. Тобто судова практика у цій категорії справ є сталою. До того ж після отримання кредитних коштів протягом перших трьох місяців відповідачем здійснювались платежі на виконання його кредитних зобов`язань у порядку та розмірах, передбачених умовами Договору кредиту, що свідчить про обізнаність позичальника з умовами кредитування. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Договором кредиту, обумовлено дійсністю договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а також договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, укладеного між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». Доводи відповідача про відсутність належних доказів дійсності таких договорів факторингу суд оцінює, як необґрунтовані, оскільки позивачем до початку розгляду справи по суті надано суду відповідні докази. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 21.12.2021 (дата відступлення права вимоги до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»), розмір заборгованості позичальника за кредитним договором №277804193 складає 28 639,36 грн., яка утворилась та обчислена за період з 05.04.2021 по 07.11.2021 і складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту - 13 439,56 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 15 199,80 грн. /а.с. 131-133/. Тож право вимоги саме в межах такої суми боргу було передано від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а в подальшому до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам Договору кредиту, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 1.4, 1.6 Договору кредиту і обумовлений порушенням відповідачем строків здійснення платежів по Договору кредиту, внаслідок чого кредитором в деякі періоди (15-18.06.2021; 13-26.08.2021; 30.08.2021- 07.11.2021) нарахування відсотків здійснювалось на умовах базової процентної ставки (474,50% річних), а не дисконтної (237,25% річних). Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту і він користувався кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за Договором кредиту станом на 07.11.2021 (останній день дії Договору) за ним обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 28 639,36 грн., з яких: 13 439,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15 199,80 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору кредиту відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув в порядку та у строки, передбачені договором, і після відступлення права грошової вимоги не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 28 639,36 грн. є обґрунтованими і правомірними, а відтак позов підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому при вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. Оскільки позов підлягає до задоволення в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору в розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved