Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області 19 серпня 2024 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 15 листопада 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через різність характерів та ставлення до життя. Шлюбні відносини фактично припинилися. З січня 2023 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На думку\~позивача,\~за таких\~обставин подальше\~спільне життя\~не можливе, а тому просить шлюб розірвати та зобов`язати відповідача сплачувати аліменти на утримання спільної дитини, яка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні, у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача. Разом з тим позивач звертає увагу суду на те, що відповідач проходить військову службу в Збройних Силах України, що свідчить про те, що відповідач отримує стабільний дохід та матиме змогу сплачувати аліменти. Макарівський районний\~суд Київської\~області ухвалою\~від 23\~серпня 2024\~року \~позовну заяву\~залишив без\~руху та\~надав строк\~позивачці для\~усунення вказаних\~в ухвалі\~недоліків.У відповідний строк позивачка усунула недоліки. Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 13 вересня 2024 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали від 13 вересня 2024 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 27 вересня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням №\~ 0600288391375. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав. У зв`язку з наведеним суд відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов таких висновків. Між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 15 листопада 2018 року Макарівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстрував шлюб, актовий запис № 166 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». У шлюбі народилася дитина син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Макарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 28 лютого 2019 року, актовий запис № 47). Як зазначила позивачка, а відповідач не заперечив, через різність характерів та ставлення до життя з січня 2023 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Надалі спільне життя неможливе. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 Сімейного кодексу України). За приписами статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовільнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (частина друга статті 114 Сімейного кодексу України). Щодо стягнення аліментів суд зазначає таке. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, суд за наявних доказів, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн за позовні вимоги про розірвання шлюбу, слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved