Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

25.03.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов АТ «Ідея Банк», направлений через засоби поштового зв`язку 27.02.2024 року, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимоги у якому обґрунтовано тим, що 09.08.2019 року, згідно з Умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, текст якого розміщено на інтернет-сторінці, між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду №С-001-066503-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Також, укладаючи Кредитний договір сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний (п. 4). Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого Кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 46000 грн. Враховуючи, що зобов`язання банку щодо встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличними та безризиковими, визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого Угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку (додається). Станом на дату подання цієї заяви відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. Останній платіж/зарахування здійснено (поповнено поточний рахунок) 31.05.2022 року. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 30.01.2024 року, згідно розрахунку заборгованості становить: 130979 грн. 38 коп., яка складається з: основного боргу 44923 грн. 17 коп.; прострочений борг 21650 грн. 27 коп.; прострочені проценти 64405 грн. 94 коп. Зазначену суму заборгованості АТ «Ідея Банк» просить стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати. Ухвалою суду від 27 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 40). 01.10.2024 року представником відповідача [PERSON] , [PERSON] , подано відзив на позов, в якому останній просив задовольнити позов частково, оскільки відповідач не погоджується з аргументами та доводами, які викладені в позовній заяві у зв`язку із наступним. Будь-якої іншої плати, окрім процентів за користування кредитними коштами по кредитній лінії, умовами Угоди не передбачено. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С-001-066503-19-980 від 09.08.2019 року, заборгованість відповідача станом на 30.01.2024 становить 130979,38 грн., яка складається із наступного: 44923,17 грн. - основний борг, 21650,27 грн. - прострочений борг, 64405,94 грн. - прострочені проценти. В обґрунтування заборгованості відповідача до позовної заяви долучено виписку по рахунку клієнта - фізичної особи №1000000-2024/0201. Розрахунковий період 01.08.2016-30.01.2024 року Однак як вбачається з позовної заяви банку та довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С-001-066503-19-980 від 09.08.2019 року станом на 30.01.2024 у структурі заборгованості будь-які комісії відсутні. Однак, як вбачається з виписки, що додана банком, по рахунку клієнта - фізичної особи №1000000-2024/0201 за період з 01.08.2016-30.01.2024, окрім процентів, банк щомісяця нараховував [PERSON] комісію за кредит (комісія за обслуговування кредитного рахунку, комісія за СКР) Так відповідно виписки, вбачається, що відповідачем було сплачено за комісії по кредиту на загальну суму 32918,10 грн. (код операції: погашення комісії). В самій виписці банк відображає кінцеве значення «П/с%% та комісії за кредит» у розмірі 64405,94 грн. та «кінцева заборгованість по комісіях та процентах» у розмірі 64405,94 грн. Таким чином, фактично розмір прострочених процентів - 64405,94 грн., що зазначений у позові, є сума не сплаченої комісії за кредитом. Так, відповідно до п.9.8.2 Плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, що включає в себе: -надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; -надання інформації про рахунки позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; -опрацювання запитів позичальника, що направленні банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку; У випадку протермінування строку договору кредиту, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення суми Кредиту. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які У несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, \~ \~ \~ \~підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Оскільки відповідно\~до виписки,\~відповідачем було\~сплачено,\~а АТ\~«ІДЕЯ БАНК»\~зараховано суми\~в загальному\~розмірі 32918,10\~грн.\~на погашення\~комісії по\~кредиту,\~вказана сума\~комісії повинна\~бути зарахована\~в рахунок погашення тіла кредиту, в зв`язку з чим сума заборгованості за основним боргом повинна бути зменшена. Відтак, заборгованість за кредитним договором N° С-001-066503-19-980 від 09.08.2019 року повинна складати - 12 005,07 грн., (44923,17 - 32918,10). У відповіді на відзив від 23.10.2024 року, представником позивача АТ «Ідея Банк» Лубоцькою Н. вказано, що укладаючи кредитний договір, сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами кредитного договору, договору, тарифами банку та іншими умовами обслуговування, які оприлюднено на інтернет-сторінці банку за визначеною електронною адресою, та які йому роз`яснені, зрозумілі, з якими він цілком згідний (п.4 договору). Представник позивача зазначає, що тарифи банку на обслуговування фізичних осіб у рамках пакетів послуг для фізичних осіб, є невід`ємною частиною договору. Так, згідно з п.1.2.1 тарифів, вартість обслуговування кредитної заборгованості (від залишку заборгованості станом на останній банківський день місяця) становить 4% та оплачується щомісяця разом з обов`язковим мінімальним платежем, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття рахунку. Пунктом 10.34 договору передбачено, зо нарахування відсотків, сплата комісій, згідно тарифів, відбувається в залежності від фактичного залишку коштів на рахунку. При належному виконання клієнтом умов кредитного договору, дана плата не стягується. Представник вважала, що плата за обслуговування основної картки є відмінною від плати за обслуговування кредиту, тому посилання відповідачем на постанову Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року по справ №496/3134/19, є недоречним. Не погоджується також з твердженням представника відповідача про те, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 09.08.2019 року повинна складати 12005 грн. 07 коп., оскільки заборгованість по тілу кредиту становить 66573 грн. 44 коп. та складається з основного боргу та простроченого боргу, а не тільки з основного боргу, як стверджує представник відповідача. Крім того, представник позивача просила відмовити у стягненні на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки ним не надано розрахунку понесених витрат. В судове засідання представник позивача Лубоцька Н. не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, одночасно позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у відзиві на позов вказав про можливість розгляду справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити частково. Суд, дослідивши надані докази, зважаючи на їх належність, допустимість, а у своїй сукупності з точки зору достатності, зазначає наступне. Під час розгляду справи є встановленим, що 09 серпня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду №С-001-066503-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № [NUMBER] (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - [NUMBER] ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого Кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди, становить 46000 грн. Строк дії договору визначено до 09.08.2025 року. Про отримання і використання [PERSON] кредитних коштів свідчить долучена позивачем до матеріалів справи виписка по рахунку клієнта за період з 01.08.2016 року по 30.01.2024 року, що містить відомості про отримання позичальником кредиту та здійснені ним платежі в рахунок погашення кредиту (а.с17-26). За розрахунком банку, внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованості перед банком, яка станом на 30.01.2024 року склала\~130979 грн. 38 коп., з яких: - 44923,17 грн.\~заборгованість за основним боргом; - 21650,27 грн.\~прострочений борг; - 64405,94 грн.\~прострочені проценти та комісія за обслуговування кредиту. Судом встановлено, з вказаного розрахунку, що відповідачем було сплачено на користь АТ «Ідея Банк» 31160 грн. 90 коп., що є сумою погашеної ним комісії за обслуговування кредитної заборгованості. До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за необхідне застосовувати наступні норми права. У відповідності до\~ст. 509 ЦК України, визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до\~ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей\~526,\~527,\~530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі статтями\~610,\~629 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої\~статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до\~статті 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуття чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного\~банку України\~постановою від\~08\~червня 2017\~року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь комісії за обслуговування кредитної заборгованості, позивачем не доведено правомірності нарахування вищевказаної суми, оскільки плата за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої, другої статі\~11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому суд ураховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, яка відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20. Враховуючи, що позивачем не доведено правомірність нарахування комісії, суд дійшов висновку, що у стягненні з відповідача суми нарахованої комісії, у розмірі 88553 грн. 36 коп., що встановлено з наданого детального розрахунку заборгованості, слід відмовити. Дану суму слід вирахувати з загальної суми заборгованості 130979 грн. 38 коп., тоді сума боргу відповідача становитиме 42426 грн. 02 коп. Надавши мотивовану оцінку кожному доказу, наведеному сторонами, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором від 09.08.2019 року, що виникла станом на 30.01.2024 року у сумі 42426 грн. 02 коп., що є сумою основного боргу. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати належить стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог. Крім того, у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] понесених судових витрат за надання правової допомоги, слід відмовити, у зв`язку із вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial