Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 32219 гривень 03 копійки за договором про надання споживчого кредиту №427519409 від 23.01.2020р. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором. Позиції учасників справи. Позиція позивача. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений договір №427519409, зобов`язання за якими цією установою були виконані шляхом видачі кредиту у розмірі 16750 гривень, на умовах строковості, зворотності і платності. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, у строки і порядку встановлені договором, не виконав. Тому, у цього товариства виникло право вимоги до відповідача на суму 32219 гривень 03 копійки, з яких: 15803 гривні 63 копійки - це борг по кредиту та 16415 гривень 40 копійок - борг по відсотках за користування кредитом. Проте, оскільки це товариство відступило право вимоги за договором до відповідача позивачу, саме останній отримав право вимоги уплати боргу за цим договором. Позиція відповідача. ТОВ «Юніт Капітал» не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів згідно договору на рахунок відповідача. Відсутні відомості щодо відкриття відповідачем відповідного кредитного рахунку (кредитної картки) на виконання умов кредитних договорів та зарахування вказаних коштів на ці кредитні рахунки. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). А розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавались в дійсності кошти позичальнику в кредит. Також договір є неукладеним, оскільки має місце безгрошовість договору, тобто грошові кошти за договором фактично не передавались. Разом з цим частиною другої 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже підпис є невід`ємним елементом, реківзитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. У зв`язку із чим просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Оцінка суду (щодо фактів). 23 січня 2020 року, [PERSON] ( [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали між собою договір споживчого кредиту № 427519409, який складається з цього договору, графіку платежів (додаток №1 до нього), паспорту споживчого кредиту та Правил надання грошових коштів, які [PERSON] підписала із застосуванням одноразового ідентифікатора: FY337BW4, попередньо заповнивши заяву на отримання кредиту, теж в електронній формі, через інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.14-20,32-33,58-63,64-68). І зокрема, за цим договором товариство взяло на себе зобов`язання видати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 16750 гривень, на 126 днів, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит та сплачувати проценти від суми кредиту у розмірі 424, 56% річних за весь час користування кредитом, з першого дня надання кредиту та до закінчення строку на який надано кредит, рахуючи на фактичний залишок (п.1.2., 1.4., 1.7.), а дати, вказані у графіку (06.02.2020р.; 20.02.2020р.; 05.03.2020р.; 19.03.2020р.; 02.04.2020р.; 16.04.2020р.; 30.04.2020р.; 14.05.2020р.; 28.05.2020р.), одним платежем у розмірі по 3666 грн.57коп. (останній платіж 3666грн.54коп.), який включає в себе і частину кредиту, і процент за користування кредитом. І свої зобов`язання за договором, товариство виконало у повному обсязі, оскільки видало [PERSON] вказаний у договорі кредит, що підтверджується платіжним дорученням на перерахування 16750 гривень на її банківську картку, що пройшов успішно, про що АТ КБ "Приват Банк" надав довідку (а.с.10,38-39). Будь-яких доказів того, що гроші не надійшли на рахунок відповідачки, або що відповідна картка, на яку були зараховані їй ніколи не належала нею не надано, і нічим не спростовано. Суд відзначає, що вказані і встановлені судом відомості, саме у їх сукупності, створюють ту достатність фактичних даних (доказів), на підставі яких суд і встановив дату, час, місце і спосіб укладення договору, зокрема у електронній формі відповідачкою із застосуванням одноразового ідентифікатору, а також перерахування кредиту на рахунок відповідачки. І доведені позивачем обставини прямо вказують на те, що договір було укладено саме у електронній формі шляхом його підписання відповідачкою електронним підписом - одноразовим ідентифікатором. Що ґрунтується та повністю відповідає положенням п.5,6,7,12 ч.1 ст.3, ч.3 і ч.6 ст.11 та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції, яка діяла на момент укладення договору. Тож суд не може погодитись із тим, що цей договір є неукладеним чи безгрошовим, як вказувала відповідачка. Суд згоден із відповідачем у тому, що надані суду докази, самі по собі, якщо їх аналізувати окремо кожен, без фактичних даних інших доказів не є достатніми та ідеальними у своїй доказовій силі щодо тих обставин на які посилався позивач, по одинці. Однак у своїй сукупності, з огляду на положення статей 77-80 ЦПК України, вони цілком відповідають вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, і відповідно дали можливість суду чітко зрозуміти, які обставини мали місце і, що між ТОВ «Манівео швидка медична допомога» та відповідачкою 23.01.2020 року дійсно відбулось укладення вказаного вище договору з додатками на умовах, вказаних у наданих суду і зазначених вище документах, із застосуванням електронного ідентифікатора. Суд також відзначає, що оскільки в наданих суду документах містяться дані про час, місце і спосіб підписання договору в електронній формі відповідачкою, якби ці обставини не відповідали дійсності, відповідачка або самостійно, або із залученням адвоката могла би з легкістю ці обставини спростувати надавши свої докази. Однак будь-яких своїх доказів, які б це спростовували вона не надала, а обмежилась посиланнями на те, що не визнає вказаних обставин. Суд завжди був відкритий допомогти у витребуванні будь-яких доказів обом сторонам, але ні позивач, ні відповідач у сприянні в реалізації свого обов`язку по наданні доказів, до суду не звертались. Проте, якщо позивач надавав суду докази, то відповідачка не надала ніяких. Правильно вказувала відповідачка на те, що в силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Однак, за цією статтею, кожна сторона повинна довести й ті обставини, на яких ґрунтуються її заперечення. Відповідно оскільки відповідачка оспорювала факт укладення договору та його підписання, а також те, що вона отримала кредит на свій рахунок, з огляду на положення ч.1 ст.81 та п.2, 4 і 5 ч.2 ст.43 ЦПК України (які зобов`язують не тільки позивача, а й відповідача сприяти всебічному встановленню всіх обставин, подавати усі наявні у них докази) відповідачка, або самостійно, або із залученням адвоката мала усі можливості спростувати вказані вище і встановлені судом обставини. Тому аргументи відповідачки про те, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів укладення договору між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою, погодження його умов, підписання в електронній формі, а також надання їй кредиту у розмірі 16750 гривень, суд вважає такими, що не враховують усієї сукупності наданих у розпорядження суду доказів. Разом з цим, [PERSON] у повному обсязі та у вказані вище строки і розмірах свої обов`язки не виконала, що підтверджується вказаним графіком (із заначенням дат здійснення платежу), розрахунком заборгованості, який складено ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (а.с.24), з урахуванням умов договору, графіку платежів та здійснених [PERSON] проплат (а.с.24-25), які узгоджуються між собою. Невідповідність наданого суду позивачем розрахунку, умовам договору або ж здійсненим відповідачкою оплатам, якщо такі мали місце, відповідачем не доведено. Але відповідачкою і не доведено, що вона здійснювала хоча би якісь оплати, які не врахвоані. Відповідно, суд не бачить і необхідності у наданні суду виписки по її рахунку чи у наданні позивачем якогось додаткового обґрунтування до наданого розрахунку, оскільки цей розрахунок узгоджується і ґрунтується на умовах Договором та фактичних обставинах, встановлених судом. Суд згоден із відповідачкою, що розрахунок сам по собі, не є безспірним доказом її боргу, але цей розрахунок, з урахуванням відсутності доказів здійснення відповідачкою хоча би яких-небудь інших оплат, а також даних про перерахування коштів на її картку, у сукупності з іншими доказами, у даному конкретному спорі, є належним доказом розміру боргу відповідачки. І як наслідок суд виходить із того, що розрахунок заборгованості, наданий суду позивачем і який ґрунтується на застосуванні умов Договору із застосовними ним ставками є таким, що складений на умовах Договору, які суд вважає правомірними. І зважаючи на його зміст та встановлені судом обставини, суд вважає встановленим і те, що станом на 04 листопада 2020 року, у ТОВ "Манівео швидка медична допомога" виникло право вимоги до [PERSON] щодо сплати кредиту у розмірі 15803 гривні 63 копійки та сплати процентів за користування ним у розмірі 16415 гривень 40 копійок (а.с. 24-25). Проте, 28.11.2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «Таліон Плюс», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором 427519409 від 23 січня 2020 року, що укладений між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] (а.с.43-46). Що підтверджується довідкою від 21.06.2024 року (а.с.54) та реєстром прав вимоги № 106 від 04.11.2020 року (а.с.22). Разом з цим 05.08.2020 року між ТОВ " Таліон Плюс " та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором 427519409 від 23 січня 2020 року, що укладений між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] (а.с.69-71). Що також підтверджується реєстром прав вимоги № 7 від 28.10.2021 року (а.с.36). Крім того 14 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ " Юніт Капітал" було укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «Юніт Капітал», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором 427519409 від 23 січня 2020 року, що укладений між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] (а.с.76-79). Що також підтверджується реєстром прав вимоги № 1 від 14.02.2022 року (а.с.40). І у зв`язку із цим, а також оскільки [PERSON] продовжила не виконувати свої грошові зобов`язання за договором №427519409 станом на 25.06.2024 року, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ «Юніт Капітал», у [PERSON] виник борг по кредиту у розмірі 15803 гривні 63 копійки та борг по сплаті процентів за користування ним у розмірі 16415 гривень 40 копійок (а.с.24-25), що в загальній сумі складає 32219 гривень 03 копійки. Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між ТОВ «Манівео швидка медична допомога» та відповідачкою виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких вказане товариство виступав кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування на її поточний рахунок), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), і в межах яких, після відступлення своїх прав позивачу (ТОВ «Юніт Капітал»), у останнього з відповідачкою виник спір щодо права позивача, як нового кредитора у цьому зобов`язанні, вимагати повернення боргу по кредиту у розмірі 15803 гривні 63 копійки та боргу по сплаті процентів за користування ним у розмірі 16415 гривень 40 копійок, що в загальній сумі складає 32219 гривень 03 копійки. Оцінка суду (щодо права). Положення пункту 1 та 22 частини 1\~статті 92 Конституції України\~гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої\~статті 509 Цивільного кодексу України\~(надалі за текстом -\~ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень ч.2 статті\~509, пункту 1 ч.2 статті\~11\~та ч.1 статті\~629 ЦК України\~зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Також суд враховує і те, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому зважаючи на вказані нормативно-правові положення та обставини встановлені судом, суд згоден із тим, що відповідач порушує цивільне право позивача, як нового кредитора у зобов`язанні, на повернення боргу по кредиту у розмірі 15803 гривні 63 копійки та боргу по сплаті процентів за користування ним у розмірі 16415 гривень 40 копійок, що в загальній сумі складає 32219 гривень 03 копійки. А відтак, вказане право позивача підлягає судовому захисту, тобто позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат у вигляді судового збору. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.9), і позов підлягає задоволенню повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Щодо судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. А згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. В силу положень частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). А з огляду на положення частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представник долучив до матеріалів справи на підтвердження розміру витрат: договір про надання правничої допомоги №17/06/24-02 від 17.06.2024 року (а.с.52-53); Протокол погодження вартості послуг (а.с.53 зворотній бік); Акт прийому-передачі наданих послуг від 17.06.2024 року (а.с.42). З вказаних документів вбачається, що адвокат надав, а позивач отримав такі види правничої допомоги: надання усної консультації стосовно складання позовної заяви, на що було витрачено 1 год. і складає 500 гривень; вивчення матеріалів справи, на що було витрачено 1год. і складає 500грн.; складання позовної заяви, на що було витрачено 2 год. і складає 4000 гривень. Отже, усі заявлені види послуг дійсно надані щодо цієї справи, вони справді були необхідними, грунтуються на договорі та документах, укладених позивачем та його адвокатом. І оскільки відповідачка не заперечувала проти витрат на адвоката позивача і не надала ніяких обгрунтувань до таких заперечень, підстави для застосування судом ч.4 та ч.5 ст.137 ЦПК України, тобто для зменшення таких витрат, відсутні. І тому понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень (а.с. 42,52-53), слід також стягнути з відповідача у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved