Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, та із врахуванням уточнення (зменшення) позовних вимог просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі, еквівалентній 347463,24 грн.. Позовна заява мотивована неналежним виконанням [PERSON] своїх обов`язків за договором позики від 23.12.2020 р., за яким відповідач отримав кредит в сумі 8200 доларів США, які відповідно до пунктів 1 та 4 Договору зобов`язувався повернути до 01.09.2021 р.. Однак, відповідач, всупереч умовам договору позики, порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув позивачу позичені кошти. У зв`язку із цим йому донараховано на підставі ст.. 625 ЦК України 3% річних за період з 01.09.2021 р. по 23.02.2022 р. в сумі 118,62 долари США. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів зазначених в позовній заяві. Ствердив, що підписавши договір, відповідач визнав факт отримання ним грошових коштів, а відтак у розписці потреби не було. Представник відповідача позов не визнав з мотивів, зазначених у відзиві. Мотиви відзиву, що стосуються нарахування штрафних санкцій після зменшення розміру позовних вимог визнав неактуальними, однак, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із неотриманням відповідачем грошей у позику і ймовірне використання позивачем чистих аркушів з підписом відповідача для оформлення договору позики. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.12.2020 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 8200 доларів США, які відповідач (позичальник) зобов`язувався повернути до 01.09.2021 р.. При цьому, згідно із п. 2 договору, сума позики отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання договору в повному обсязі та надається для використання у фінансово-господарській діяльності ПП СВ «Сім`я» та ФГ «7.Я», власником яких є [PERSON] .. Відповідно до пункту 5 Договору в разі несвоєчасного та/або неповернення у повному обсязі грошових коштів взятих у позику Позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф в сумі 820 доларів США а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання, інші нараховані пені та штрафи. Оригінал договору був оглянутий в судовому засіданні, договір, окрім підписів сторін, також скріплений підписами двох свідків. Змістом п. 2 договору спростовуються посилання представника відповідача на неотримання ним коштів. Згідно із\~ст.\~1047\~ЦК України,\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка позичальника не є обов`язковим чи єдиним належним доказом на підтвердження факту отримання коштів. При цьому, представник відповідача визнав, що докази неотримання коштів у відповідача відсутні. У той же час, згідно з п. 2 Договору, грошові кошти в сумі 8200 доларів США були отримані відповідачем від позикодавця в повному обсязі до моменту підписання даного договору. Посилання представника відповідача на можливе використання чистих бланків із підписом відповідача не доведені належними доказами та носять характер припущення. Доказів погашення суми заборгованості суду не надано. Як вбачається із розрахунку заборгованості, сума основного боргу становить 8200 доларів США, 3% річних передбачених ст. 625 ЦК України, нараховані за період з 01.09.2021 р. по 23.02.2022 р. в сумі 118,62 доларів США. Таким чином, загальна сума до сплати становить 8318,62 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо\~у зобов`язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором\~або законом\~чи іншим\~нормативно-правовим\~актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Велика Палата ВС у справі №373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 04.07.2018 р. у справі № 761/12665/14-ц, від 16.01.2019 р. у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем було подано клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору в сумі 2340,19 грн., оскільки ним 02.10.2024 р. були зменшенні позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Сплата позивачем сплаченого судового збору у розмірі 5814,52 грн. підтверджується квитанцією про сплату №5Т7М-ЗМХО-КХМК-ХВЗТ від 28.08.2024 року, що зарахований на р/р UA233220010000026205310035651, код отримувача 37971775, банк отримувача Казначейство України, отримувач ГУК у Хмел.обл/ярмолин, стг/22030101. У зв`язку з вищевикладеним клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору підлягає до задоволення та необхідно суму сплати судового збору в розмірі 2340,19 грн. повернути позивачу.

Outcome: approved