Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

У вересні 2024 року заявники звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначили, що між ними 22.04.2017 року було зареєстровано шлюб у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис 590. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між ними не склалося, між ними втрачено почуття любові, спільного господарства не ведуть та вони прийшли до спільного рішення про розірвання шлюбу. Шлюб носить формальний характер, його збереження є неможливим, що суперечить їх інтересам. Між ними досягнуто згоди щодо участі кожного з них у вихованні та утриманні їх спільної дитини. В зв`язку з викладеним, просили вимоги заяви задовольнити та шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу дружині відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18.09.2024 року, у справі було відкрито провадження. Заявники в судове засідання не з`явились. Представник заявника [PERSON] адвокат Гаро Г.О. та заявник [PERSON] до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили не надавати строк на примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований шлюб у Солом`янському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис 590, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після одруження прізвище дружині присвоєно « [PERSON] ». В період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 09.09.2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про визначення місця проживання дитини та сплату аліментів на дитину, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаєнко О.В. Судом встановлено, що сторони однією сім`єю не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені, примирення між ними неможливе. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, та те, що судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, суд вважає, що заява є обґрунтованою та законною, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу заявник бажає залишити за собою дошлюбне прізвище « [PERSON] » про що вона зазначила у своїй заяві.

Outcome: approved