Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

04.10.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» (далі - відповідач) та просить: 1) стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 24394 грн 38 коп.; 2) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 20.12.2021 по 20.03.2023 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час його знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмір 24394, 38 коп. 20.03.2023 [PERSON] був звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власних умов колективного договору, ст. 38 КЗпП України. В день звільнення позивача 20.03.2023 відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів. Позивач уважає такі дії відповідача протиправними. Ухвалою від 10.10.2024 суд прийняв справу до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін. 15.11.2024 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] , в якій вона просить залишити позовну заяву без розгляду в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, повернути сплачений судовий збір. Ухвалою від 15.11.2024 суд залишив без розгляду позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку на підставі відповідної заяви представника позивача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належить працівникові при звільненні працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Так, строк звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору про виплату всіх сум, що належать позивачу при звільненні сплив 28.07.2023. Суд дослідив матеріали цивільної справи встановив такі обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» з 20.12.2021 по 20.03.2023, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу про звільнення [PERSON] № 777/ВК (а.с. 5-8, 12). Відповідно до довідки про заробітну плату колишнього працівника [PERSON] від 27.04.2023 № 16-07/194 сума заробітної плати, належної до виплати, на дату довідки (після відрахування ПДФО та військового збору) [PERSON] складає 24394 грн 38 коп. (а.с. 9). Розмір заробітної плати, належної до виплати позивачу в день його звільнення, а саме 24394 грн 38 коп., сторонами визнається та не оспорюється. Виплата заробітної плати працівнику гарантована ст. 43 Конституції України. За вимогами ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідач не визнає позовні вимоги з підстав того, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу тримісячного строку, визначеного ч. 1 ст. 233 ЦПК України, з клопотанням про поновлення процесуальних строків на подачу позовної заяви до суду не звертався, причини пропуску строків не обґрунтував. За вимогами ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Заразом, відповідно до ст. 234 КЗпП України в разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Тобто, ст. 234 КЗпП не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.04.2016 у справі №\~6-409цс16. Судом установлено, що в день звільнення 20.03.2023 відповідач не виплатив позивачу всі суми, які належали останньому в день звільнення у розмірі 24394,38 грн, які залишаються несплачені станом на 15.11.2024, що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати, яке є триваючим, тому пропущений [PERSON] строк звернення до суду підлягає поновленню. Отже, оскільки в день звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 24394,38 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 24394,38 грн. Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Позивачі - у справах про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Судовий збір за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати становить 1211,20 грн. Ураховуючи викладене, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved