Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У жовтні 2024 Підприємство теплових мереж «Ковельтепло» (далі - ПТМ «Ковельтепло») звернулось в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті наданих комунальних послуги в розмірі 19402,59 грн. Обгрунтовуює свої позовні вимоги наступними обставинами: ПТМ «Ковельтепло», надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води квартири [ADDRESS] , співвласниками якої є відповідачі у справі. Користуючись послугами, які надає ПТМ «Ковельтепло», а саме послугами з опалення квартири, відповідачі, всупереч Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в добровільному порядку не здійснюють оплати за надані послуги, унаслідок чого станом на 01 жовтня 2024 року, за період з травня 2023 року по вересень 2024 року включно, виникла заборгованість перед позивачем по комунальних послугах у розмірі 19402,59 грн. Вимоги позивача про необхідність погасити борг відповідачі ігнорують. Стислий виклад заперечень відповідача Відзиву на позовну заяву відповідачами не подано. Рух справи в суді. Позовну заяву подано до суду 25.10.2024. Ухвалою судді від 25.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 21.11.2024 . Одночасно, відповідачам надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Позиція учасників судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідачі в силу вимог ст. 128 ЦПК України, були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить розписка про вручення судової повістки від 31.10.2024, в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №400561568 від 23.10.2024 року доводиться та обставина, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , загальна площа якої 65,8 кв.м. На обґрунтування розміру заборгованості відповідачів перед позивачем за надані комунальні послуги позивач посилається на розрахунки боргу, здійснені відповідно до тарифів, затверджених відповідними рішеннями виконавчого комітету Ковельської міської ради. Згідно вказаних розрахунків, станом на 01 жовтня 2024 року, за період з травня 2023 року по вересень 2024 року включно у відповідачів виникла заборгованість перед позивачем по комунальних послугах у розмірі 19402,59 грн. Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права. Дослідивши письмові докази у справі суд приходить до наступного висновку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». 19.10.2021 року на сайті ПТМ «Ковельтепло» опублікувано публічні договори приєднання, форми яких затверджені постановами Кабінету Міністрів України №1022 та №1023 від 08.09.2021 року. Судом встановлено, що письмовий договір між сторонами не укладався, однак ПТМ «Ковельтепло» надавало комунальні послуги, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як співвласники житла, користувались ними, тобто договір фактично існував. Відповідно до частини п`ятої статті 13 ЗУ «Про житлові комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Відповідно до частини першої статті 5 зазначеного Закону, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до положень частин 1, статті 9 цього Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання», у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. Крім того, варто зазначити, що сама по собі відмова споживача від отримання послуг з теплопостачання гарячої води без реального і санкціонованого компетентними органами відключення його житла від теплопостачання не звільняє останнього від оплати таких послуг. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що квартира, в яку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надає ПТМ «Ковельтепло», належить на праві спільної часткової власності відповідачам. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно із статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення зазначеної статті встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєю власності може створювати небезпеку для третіх осіб. З огляду на зазначене, нести усі витрати, пов`язані з утриманням майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, зобов`язаний його власник. А відсутність договору між позивачем та відповідачами не позбавляє відповідачів обов`язку сплачувати за послуги, пов`язані з утриманням майна, яке перебуває у їх власності і користуванні. Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Оскільки відповідачам належить квартира на праві спільної часткової власності, , суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] несуть солідарний обов`язок щодо сплати заборгованості за комунальні послуги у спільному майні, у зв`язку з тим, що іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Відтак, оскільки відповідачі є співвласниками квартири, суд приходить до висновку про стягнення з кожного з них заборгованості за житлово-комунальні послуги у солідарному порядку. Доказів, які б спростовували наведені вище обставини, у тому числі і щодо тарифів та розміру заборгованості, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує в рівних частках з кожного із відповідачів на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2725,20 грн., сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом та 302,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з заявою про видачу судового наказу, у прийнятті якої судом було відмовлено.

Outcome: approved