Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

01 липня 2024 року з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, за підсудністю, надійшла цивільна справа №331/3293/24 (провадження 2/336/2616/24) за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №1154075 від 08.10.2020 року у розмірі 30118,00 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 08 жовтня 2020 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №1154075 в електронній формі. Відповідно до п. 2.1 договору за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні. Пунктом 2.3. договору встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова. Мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сума позики 5000 грн. Згідно з п. 2.4.2. договору середньоденний розмір відсотків за користування позикою, акційний, фіксований 0,19900 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Відповідно до п. 2.4.4. договору позики базова процентна ставка за позикою, фіксована 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п. 2.5 договору позики розмір процентів на прострочену позику фіксований1,01 % від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Відповідно до п.2.6. Договору позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору. Пунктами 3.1. та 3.2. договору визначені проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту. 29 грудня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-12/2021, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами кредиту у т.ч. за договором позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та позичальником. У порушення умов договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 10 травня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 71935,00 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн.; - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 66935,00 грн.; - заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги) 0,00 грн. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позики позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 30118,00 грн. з яких: - заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн.; - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 25118,00 грн.; - заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги) 0,00 грн. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у вказаному розмірі за кредитним договором та судові витрати у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] в судове засідання призначене о 13-45 год. 26 липня 2024 року не з`явилася, враховуючи, що у суду були відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідача, судове засідання відкладено до 10-20 год. 09 вересня 2024 року. 09 вересня 2024 року в приміщенні суду [PERSON] отримала позовну заяву з додатками та копію ухвали суду, про що в супровідному листі міститься відповідний запис. [PERSON] подала заяву про відкладення судового засідання для підготовки до участі у справі. Судове засідання відкладено до 08-30 год. 07 жовтня 2024 року. В судове засідання призначене о 08-30 год. 07 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник відповідача [PERSON] подала клопотання про відкладення судового засідання та просила надати додатковий строк для подання відзиву, оскільки 06 жовтня 2024 року уклала договір з відповідачем. Судове засідання відкладено до 08-30 год. 12 листопада 2024 року. В судове засідання призначене о 08-30 год. 12 листопада 2024 року відповідач [PERSON] та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник відповідача [PERSON] подала клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням за доглядом за дитиною, проте доказів того, що відкрито лікарняний адвокат не надала. Причини неявки відповідача та представника в судове засідання не є поважними. Судом неодноразово відкладався розгляд справи за клопотанням сторони відповідача. Станом на 12 листопада 2024 року відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Судом встановлено, що 08 жовтня 2020 року між ТОВ «Маніфою», яке є фінансовою установою, та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Маніфою» було укладено Договір позики № 1154075. Договір було укладено відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Маніфою» розміщених їх сайті https://money4you.ua. Відповідно до п. 2.1 договору за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до п. 2.2 договору позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні. В п. 2.3 договору визначені параметри позики: 2.3.1. Тип позики: короткострокова. 2.3.2. Мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 2.3.3. сума позики 5000 грн; 2.3.4. строк позики до 07 листопада 2020 року. Відповідно до п. 2.4 договору п.п. 2.4.1 розмір процентів за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку № 1 до договору позики; п.п. 2.4.2. середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0,19900 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; п.п. 2.4.3. середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; п.п. 2.4.4. базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п. 2.5 договору розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою. Відповідно до п. 2.8 договору розмір процентних ставок, визначених п. 2.4, 2.5 договору є фіксованими та може бути змінено позикодавцем в односторонньому порядку лише за умови попереднього письмового повідомлення позичальника. Відповідно до п.2.6. Договору Позика надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору. Договір позики № 1154075 та додаток № 1 до договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2021 року підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором z22253 /О.Л. Фень/, що підтверджується копією вказаного договору з додатком. ТОВ «ФК «Маніфою» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало та надало йому позику в сумі 5000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Вей фор пей» про перерахування коштів від 04 квітня 2023 року № 4715-ВП. Відповідно до додатку № 1 до договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором z22253 /О.Л. Фень/, наведено розрахунок Орієнтовної загальної вартості позики та зазначені умови позики, які узгоджуються з п. 2.3., 2.4 договору позики. [PERSON] доведено до відома, що сума позики становить 5000,00 грн, строк позики до 07 листопада 2020 року (30 днів), вартість позики за весь строк позики (сума процентів) 5,97 %, сума процентів 298,50 грн., загальна вартість позики та процентів становить 5298,50грн. Крім того, [PERSON] ознайомлено з графіком нарахувань за позикою. Вказані умови погоджені сторонами, узгоджуються з паспортом позики та додатком до нього, підписаним електронним підписом одноразовим ідентифікатором, де зокрема зазначено, що строк позики 30 днів, зазначені проценти, тип ставки фіксована тощо. Відповідно до додатку № 2 до договору позики № 1154075 підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором f44536 /О.Л. Фень/, від 03 листопада 2020 року, ТОВ «ФК «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду та погодили такі умови: 1. Сторони погодили викласти п. 2.3.4 договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року в новій редакції, де строк дії позики до 03 грудня 2020 року. В п. 2 додатку № 2 до договору наведено графік нарахування процентів за користування позикою в період додаткової угоди: де сума позики - 5000,00 грн, сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Вказані умови позики доведені до відома споживача та узгоджені сторонами. Відповідно до додатку № 3 до договору позики № 1154075 підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором g15023 /О.Л. Фень/, від 03 грудня 2020 року, ТОВ «ФК «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду та погодили такі умови: 1. Сторони погодили викласти п. 2.3.4 договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року в новій редакції, де строк дії позики до 01 січня 2021 року. В п. 2 додатку № 3 до договору наведено графік нарахування процентів за користування позикою в період додаткової угоди: де сума позики - 5000,00 грн, сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відповідно до додатку № 4 до договору позики № 1154075 підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором j32073 /О.Л. Фень/, від 30 грудня 2020 року, ТОВ «ФК «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду та погодили такі умови: 1. Сторони погодили викласти п. 2.3.4 договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року в новій редакції, де строк дії позики до 29 січня 2021 року. В п. 2 додатку № 4 до договору наведено графік нарахування процентів за користування позикою в період додаткової угоди: де сума позики - 5000,00 грн, сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відповідно до додатку № 5 до договору позики № 1154075 підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором q64810 /О.Л. Фень/, від 28 січня 2021 року, ТОВ «ФК «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду та погодили такі умови: 1. Сторони погодили викласти п. 2.3.4 договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року в новій редакції, де строк дії позики до 27 лютого 2021 року. В п. 2 додатку № 5 до договору наведено графік нарахування процентів за користування позикою в період додаткової угоди: де сума позики - 5000,00 грн, сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відповідно до додатку № 6 до договору позики № 1154075 підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором v63114 /О.Л. Фень/, від 27 лютого 2021 року, ТОВ «ФК «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду та погодили такі умови: 1. Сторони погодили викласти п. 2.3.4 договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року в новій редакції, де строк дії позики до 29 березня 2021 року. В п. 2 додатку № 6 до договору наведено графік нарахування процентів за користування позикою в період додаткової угоди: де сума позики - 5000,00 грн, сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відповідно до додатку № 7 до договору позики № 1154075 підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором z64441 /О.Л. Фень/, від 28 березня 2021 року, ТОВ «ФК «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду та погодили такі умови: 1. Сторони погодили викласти п. 2.3.4 договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року в новій редакції, де строк дії позики до 27 квітня 2021 року. В п. 2 додатку № 7 до договору наведено графік нарахування процентів за користування позикою в період додаткової угоди: де сума позики - 5000,00 грн, сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відповідно до додатку № 8 до договору позики № 1154075 підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором v56813 /О.Л. Фень/, від 28 квітня 2021 року, ТОВ «ФК «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду та погодили такі умови: 1. Сторони погодили викласти п. 2.3.4 договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року в новій редакції, де строк дії позики до 28 травня 2021 року. В п. 2 додатку № 8 до договору наведено графік нарахування процентів за користування позикою в період додаткової угоди: де сума позики - 5000,00 грн, сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відповідно до додатку № 9 до договору позики № 1154075 підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором w47430 /О.Л. Фень/, від 28 травня 2021 року, ТОВ «ФК «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду та погодили такі умови: продовжити строк позики на 30 днів, до 27 червня 2021 року, сума позики 5000,00 грн., середньоденний розмір відсотків за користування позикою 1,99000 %. В п. 2 додатку № 9 до договору наведено графік нарахування процентів за користування позикою в період додаткової угоди: де сума позики - 5000,00 грн, сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відповідно до додатку № 10 до договору позики № 1154075 підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором q43723 /О.Л. Фень/, від 27 червня 2021 року, ТОВ «ФК «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду та погодили такі умови: продовжити строк позики на 30 днів, до 27 липня 2021 року, сума позики 5000,00 грн., середньоденний розмір відсотків за користування позикою 1,99000 %. В п. 2 додатку № 10 до договору наведено графік нарахування процентів за користування позикою в період додаткової угоди: де сума позики - 5000,00 грн, сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відповідно до додатку № 11 до договору позики № 1154075 підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором h66351 /О.Л. Фень/, від 02 серпня 2021 року, ТОВ «ФК «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду та погодили такі умови: продовжити строк позики на 30 днів, до 01 вересня 2021 року, сума позики 5000,00 грн., середньоденний розмір відсотків за користування позикою 1,99000 %. В п. 2 додатку № 11 до договору наведено графік нарахування процентів за користування позикою в період додаткової угоди: де сума позики - 5000,00 грн, сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений та продовжений сторонами, а тому суд дійшов до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Отже, пролонгація строку договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року погоджена сторонами, до 01 вересня 2020 року за таких умов: сума позики 5000,00 грн., середньоденний розмір відсотків за користування позикою 1,99000 %, сума нарахованих процентів за користування позикою 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відповідач здійснював погашення процентів: 03 листопада 2020 року в сумі 292,64 грн., 02 грудня 2020 року в сумі 2975,67 грн., 30 грудня 2020 року в сумі 2965,91 грн., 28 січня 2021 року в сумі 2975,67 грн., 27 лютого 2021 року в сумі 2985,00 грн., 28 березня 2021 року в сумі 2975,67 грн., 28 квітня 2021 року в сумі 3084,50 грн., 28 травня 2021 року в сумі 2985,00 грн., 27 червня 2021 року в сумі 2985,00 грн., 02 серпня 2021 року в сумі 303 грн. (погашено прострочені відсотки), 02 серпня 2021 року в сумі 3582,00 грн. Відповідач з 08 жовтня 2020 року до 02 серпня 2021 року сплачував відсотки за користування позикою, у зв`язку з чим договір позики неодноразово продовжувався за згодою сторін. 01 вересня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії договору, чим порушив умови укладеного договору. Надалі відповідач оплати за договором позики не здійснював. За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з яким договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору в встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України договір є підставою для виникнення зобов`язань. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір позики укладено в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладенні з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами договору позики позичальник зобов`язується вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). За умовами укладеного між сторонами договору позики, додатку № 1 до договору позики, паспорту споживчого кредиту, додаткових угод щодо продовження строку позики, які підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором слідує, сума позики становить 5000,00 грн, строк позики до 30 днів (з урахуванням пролонгації строк дії позики до 01 вересня 2021 року), сума відсотків за користування позикою 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відтак, у межах строку кредитування до 01 вересня 2021 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Доказів того, що в подальшому сторонами було пролонговано вказаний договір матеріали справи не містять. В позовні заяві представник позивача зазначає, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 10 травня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 71935,00 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн.; - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 66935,00 грн.; - заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги) 0,00 грн. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позики позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 30118,00 грн. з яких: - заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн.; - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 25118,00 грн.; - заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги) 0,00 грн. Позивач вказує, що умови нарахування процентів за договором та сплати заборгованості позичальником передбачені розділом 3 договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року. В п. 3.1.1. договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року зазначено, що проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно. Суд не погоджується з доводами представника позивача щодо такого нарахування відсотків, враховуючи наступне. При оцінці доказів та оцінці аргументів суд враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача. За умовами укладеного між сторонами договору позики, додатку № 1 до договору позики, паспорту споживчого кредиту, додаткових угод щодо продовження строку позики, які підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором слідує, сума позики становить 5000,00 грн, строк позики до 30 днів (з урахуванням пролонгації строк дії позики до 01 вересня 2021 року), сума відсотків за користування позикою 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відтак, у межах строку кредитування до 01 вересня 2021 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) виклала правову позицію щодо змісту понять «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відтак, у межах строку позики до 01 вересня 2021 року відповідач мав, зокрема, повернути позивачу позику і сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики за період з 08 жовтня 2020 року (дата укладення договору) до 01 вересня 2021 року (дата платежу за договором позики). Загальна вартість позики станом на 01 вересня 2021 року становить 7985,00 грн., з них 5000,00 грн. (сума позика), відсотки за позикою 2985,00 грн. Саме такий розрахунок загальної вартості позики доводився до відмова відповідача. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) в п. 109-114, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити. Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17. У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зміст п. 3.1.1. договору позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року який встановлює, що проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно, то дані положення не ґрунтуються на законі та є такими, що ставлять у невигідне становище споживача. Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Посилання позивача в позовній заяві на Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Маніфою», якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, та інших витрат, визначені права та обов`язки сторін договору, суд не бере до уваги, оскільки вони не додані до позову, що унеможливлює дослідження їх змісту. Позивач клопотань про витребування цих Правил не заявляв. Відомості про нарахування ТОВ «Маніфою» процентів за порушення умов договору відповідно до статті 625 ЦК України у матеріалах справи відсутні. Відповідач погашав відсотки за користування позикою. Суд дійшов до висновку, що відповідач мав заборгованість перед ТОВ «Маніфою» (первісним кредитором) за договором позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року в розмірі 7985,00 грн., яка складається: суми позики - 5000,00 грн., відсотків за позикою 2985,00 грн. Відповідно до п. 4.2.2. договору позикодавець має право з метою захисту своїх прав та інтересів укладати договори про відступлення прав вимоги або іншого договору щодо розпорядження Товариством правом вимоги за цим договором (доручення, факторингу тощо), з будь-якою третьою особою, та передавати персональні дані позичальника таким третім особам, без додаткового повідомлення позичальника про укладення такого договору та/або таку передачу. 29 грудня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-12/2021, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами кредиту у т.ч. за договором позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року в розмірі 15385,00 грн., яка складається: 5000,00 грн. сума позики, 7960,00 грн. проценти за користування позикою, 2425,00 грн. заборгованість за процентами на прострочену позику. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та позичальником. ТОВ «Вердикт Капітал» нарахувало відсотки за користування позикою станом на 10 березня 2023 року в розмірі 66935,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. ТОВ «Вердикт Капітал» нарахувало відсотки поза межами узгодженого сторонами строку позики, а тому суд не бере його до уваги. Відповідно до реєстру боржників, який є додатком до договору відступлення права вимоги ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та позичальником. Одним із видів економічної діяльності ТОВ «Коллект Центр» є інші види кредитування. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18). За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ч.1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Первісний кредитор та відповідач, з урахуванням обраних умов кредитування споживачем, домовились, позики становить 5000,00 грн, строк позики 30 днів (з урахування пролонгації договору до 01 вересня 2021 року), сума процентів 2985,00 грн., загальна вартість позики та процентів становить 7985,00 грн. Відповідач погашав відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим відбувалась пролонгація договору. Останнє погашення відсотків відбулося 02 серпня 2021 року в сумі 3582,00 грн. В подальшому відповідач платежі за договором позики не здійснював. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в договорі позики. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим допустив виникнення заборгованості за кредитним договором. Суд дійшов до висновку, що ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги на ту суму заборгованості на яку мав право первісний кредитор (ТОВ «Маніфою»), тобто на суму заборгованості за договором позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року в розмірі 7985 грн., яка складається: 5000,00 грн. суми позики; 2985,00 грн. суми відсотків (в межах строку кредитування). З урахуванням викладеного, вимоги ТОВ «Коллект Центр» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики № 1154075 від 08 жовтня 2020 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 7985 грн., яка складається: 5000,00 грн. суми позики; 2985,00 грн. суми відсотків (в межах строку кредитування). В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо судових витрат За подання до суду позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Позивач сплатив судовий збір в розмірі 3028,00 грн., що відповідає заявленій в позові сумі в розмірі 30118,00 грн. Задоволеній сумі в розмірі 7985,00 грн. буде відповідати такий розмір судового збору: 3028,00 грн. х 7985,00 грн. : 30118,00 грн. = 802,79 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 802,79 грн. Щодо витрат на правничу допомогу Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частин 2, 3 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04, п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. До позовної заяви додано: договір № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року про надання правової допомоги, прайс-лист з виданим послуг га ціною роботи, квитанція від 10 травня 2024 року про сплату за договором № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року 45000,00 грн., заявка про надання юридичної допомоги № 1050 від 26 квітня 2024 року, де надання усної консультації оцінено 3000,00 грн., складання позовної заяви 6000,00 грн., витрачений час 4 год., витяг з акту про надання юридичної допомоги від 03 квітня 2024 року. Сторони узгодили вартість витрат на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правничу допомогу, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, участь у судових засіданнях). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. Таким чином, загальна сума судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правнчо допомоги складає 9000,00 грн. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Згідно з правилами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ ««Коллект Центр» частково задоволено, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 7985,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У даному випадку позовні вимоги у справі задоволено на 26,51 відсотків. Отже, заявлені вимоги про стягнення судових витрат, зокрема - витрати на правничу допомогу, підлягають задоволенню частково, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 2385,90 грн.

Outcome: partial