Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить зобов`язати відповідача не чинити позивачеві перешкод у користуванні власністю, а саме \~частиною квартири за адресою: [ADDRESS] , а саме: передати позивачеві примірник ключів від квартири та не чинити опір при користуванні приміщенням і комунальними послугами (кімнатами) для проживання. В обгрунтування позову посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом співвласниками спірної квартири є [PERSON] та [PERSON] . Відповідач відмовляється пускати позивача до квартири та забороняє користуватися належним майном, на розмови щодо спільного користування майном або пропорційним його розподілом наголошує про необхідність звернення до суду, щодо користуванням частиною квартири взагалі ігнорує вимоги. Таким чином, позивач фактично позбавлений можливості користуватися належною йому часткою майна, у нього взагалі відсутній доступ до квартири, у зв?язку з чим позивач звертається до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 09\~грудня 2021\~року позов залишався без руху. Ухвалою суду від 07\~лютого 2022\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28\~липня 2022\~року за клопотання позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача співвласника спірної квартири [PERSON] . Змінена позовна заява від 13\~березня 2023\~року не була прийнята судом через невиконання позивачем вимог ЦПК України щодо направлення її копії всім учасникам процесу. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про отримання позивачем та його представником повісток в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлень на підставі поданих ними заяв, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавали, тому суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. (а.с. 33, 68, 143, 144). Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавали, тому суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Судом установлено, що по 1/8 частці квартири [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] , інші 3/4 частин цієї квартири на праві приватної спільної сумісної власності належать [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 8-10). Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 316, частина перша статті 317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 391,\~396 ЦК\~України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаного з позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своєму чи на чужому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Таким чином, для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. З урахуванням зазначених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~5,\~ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77\~ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК\~України \~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~ Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження обставин позову позивачем подані суду такі докази у засвідчених ним копіях: пропозиція від [PERSON] на ім`я [PERSON] щодо компенсації йому вартості частки квартири, датована 09\~червня 2021 року, без доказів вручення або направлення отримувачу; свідоцтво про право на спадщину за законом щодо частки у спірному майні від 29\~серпня 2018\~року; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16\~листопада 2021\~року (а.с. 4, 7, 8-10). Таким чином, суд приходить до висновку, що на підтвердження зазначених позивачем обставин, що спонукали його подати позов до суду, відповідних належних та допустимих доказів ним суду не подано, зазначені вище документи не можуть бути належними та допустимими доказами указаних позивачем у позові обставин у розумінні ЦПК України. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач, який брав участь у судовому процесі з розгляду цієї справи через представника, представленого адвокатом, у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але під час розгляду цієї справи цього зроблено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає повністю. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~\~Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed