Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Процесуальні дії по справі 22.08.2024 адвокат Шостак Світлана Вікторівна як представник [PERSON] звернулась до суду з позовом до Черняхівської селищної ради за, змістом якого просить: - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 27.08.20234 суд позовну заяву [PERSON] залишив без руху та надав позивачу 7-денний строк для усунення недоліків позову. 02.09.2024 на адресу суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 27.08.2024, якою позивач усунув недоліки позову. Ухвалою від 16.09.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 15.10.2024. Ухвалою від 15.10.2024 суд постановив підготовче провадження закрити. Судовий розгляд справи по суті призначив 12 листопада 2024 року об 10:00 год. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшов житловий будинок [ADDRESS] . Зазначає, що нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. 04.04.2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу. Позивач вказує, що він є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину. Пояснює, що окрім нього в заповіті значиться і його брат [PERSON] , який від спадщини відмовився. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно. Отже, позивач здійснити в позасудовому порядку захист своїх прав та оформити право власності на спадкове майно у інший спосіб не має можливості, що стало підставою звернення з цим позовом до суду. Сторони у судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. 08.10.2024 на адресу суду від відповідача надійшла заява про проведення розгляду справи у відсутності представника, щодо рішення суду покладається на розсуд суд (а.с.49-50). В поданій до суду заяві від 12.11.2024 представник позивача просить розгляд справи проводити без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити (а.с. 65). Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд на підставі наявних у матеріалах справи документів у порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України. В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 259 ЦПК України, рішення у цій справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] у віці 88 років померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.10.2021 (а.с.10). Родинний зв`язок між померлою [PERSON] та [PERSON] (позивач) підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , де в графі мати зазначено " [PERSON] " (спадкодавець) (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на житловий будинок [ADDRESS] . За життя, 23.04.2013 [PERSON] уклала заповіт, яким на випадок своїє смерті все належне їй майно, в тому числі житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , заповіла дітям: [PERSON] , [INFO] (позивач) та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68762657 від 04.04.2022, до майна померлої [INFO] [PERSON] , 04.04.2022 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. заведено спадкову справу №26/2022 (а.с.20). За даними довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 02.09.2024 481/02-14 с/с №26/2022, встановлено, що відповідно до матеріалів спадкової справи №26/2022, заведеної 04.04.2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємцем [PERSON] за законом та за заповітом є її син [PERSON] . Син померлої, [PERSON] , від прийняття спадщини відмовився. Інші спадкоємці за заповітом та за законом відсутні (а.с.37). Згідно із довідкою, виданою Великогорбашівським старостинським округом Черняхівської селищної ради Житомирської області 07.08.2024 №124 до моменту смерті, [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , проживала та була зареєстрована в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На час смерті [INFO] разом із [PERSON] за вказаною адресою ніхто не був зареєстрованим та не проживав (а.с.18). Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно (а.с.21-22). Факт належності вказаного житлового будинку [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією довідки про наявність (відсутність) зареєстрованого майна комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради" №201 від 12.04.2024 (а.с.11), копією довідки, виданої Великогорбашівським старостинським округом Черняхівської селищної ради Житомирської області 22.03.2024 за №60 про те, що згідно запису погосподарської книги №5 на 2016-2023 (номер об`єкта погосподарського обліку 0199-1) власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с.17), копією довідки, виданої Великогорбашівським старостинським округом Черняхівської селищної ради Житомирської області 07.08.2024 за №123 про те, що земельні ділянки розміром 0,200 га - для ОБЖ та 0,4500 га - для ОСГ, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до погосподарської книги №5 на 2016-2023 рахуються за [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с.19). Позивач, вказує на те, що він як спадкоємець за заповітом не може в позасудовому порядку реалізувати свої спадкові права після померлої матері через відсутнвсть необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як видно з матеріалів справи позивач після смерті матері [PERSON] прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори у встановлений законом строк, та відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] за свого життя та на час відкриття спадщини, володіла на праві власності житловим будинком [ADDRESS] . Спадковий будинок не є самовільною забудовою. Враховуючи викладене, суд уважає, що спадковий житловий будинок увійшов до складу спадщини після смерті [PERSON] в силу ст. 1218 ЦК України. Суд встановив, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем після смерті матері як за заповітом так і за законом. Інших осіб, які прийняли спадщину та осіб, які мють право на обов`язкову частку у майні спадкодавця не має. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В зв`язку з цим, житловий будинок належить позивачу, як спадкоємцю за заповітом після смерті [PERSON] з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутність державної реєстрації права власності на нього позбавляє права позивача оформити спадщину за заповітом у нотаріуса після смерті спадкодавця, відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За вказаних обставин, оскільки до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право на житловий будинок [ADDRESS] , а позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, вимога позивача про визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, зважаючи на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з підстав відсутності правовстановлюючих документів. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved