Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

У лютому 2024 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 870 грн., а також судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду міста Києва, позовна заява надійшла в провадження судді Романишеної І.П. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору № 4488395 від 18.07.2021 року ТОВ "Авентус Україна" було надано відповідачу кредит у розмірі 20 000 грн. строком на 30 днів з подальшою пролонгацією та зі сплатою відсотків за користуванням кредитом. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 28.02.2024 року, за вказаним кредитним договором відповідач має заборгованість у загальному розмірі 49 870 грн. 18.04.2023 року ТОВ "Авентус Україна" за договором факторингу відступило фактору - позивачу у справі право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Таким чином, у зв`язку з виникненням у відповідача вказаної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, представник позивача звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 49 870 грн., а також витрат по сплаті судового збору та на правничу допомогу. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.03.2024 року відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.07.2024 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №4488395 від 19.07.2021р. у розмірі 49 870 грн., понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19.08.2024 року скасовано заочне рішення та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі. Протокольною ухвалою суду відзив на позовну заяву залишено без розгляду, оскільки вказану заяву по суті справи подано відповідачем з порушенням строків, передбачених ст.178 ЦПК України, одночасно з поданням відзиву до суду не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву. Суд, заслухавши доводи відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.07.2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладено договір № 4488395 про надання споживчого кредиту (далі по тексту - договір) у формі електронного документу. Відповідачем договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С199037, 15.07.2021 року о 17:16:27 год. Суд звертає увагу, що відповідач уклав із ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором С199037), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Розділом 1 договору визначено, що на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.3. сума кредиту(загальний розмір) складає: 20 000, 00 гривень. Згідно п. 1.4. договору строк кредиту визначено у 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів) , що є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. У відповідності до п. 1.5.1. стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. Пунктом 1.5.2. договору передбачено, що знижена процентна ставка 0,57 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору,а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для Споживача лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо Споживач є учасником Програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо Споживач не є учасником Програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для Споживача. Умови договору були виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", що підтверджується довідкою ТОВ "ФК "Контрактовий дім" про перерахування коштів на платіжну карту відповідача, що останнім не оспорюється. Згідно картки обліку договору № 4488395, 19.08.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі 3 800 грн., 19.09.2021 року відповідач здійснив оплату на суму 11780 грн., 30.10.2021 року оплату на суму 15580 грн., 07.12.2021 року оплату на суму 14 440 грн., 14.01.2022 року оплату на суму 100 грн., 22.01.2022 року оплату на суму 50 грн., які було враховано в рахунок оплати процентів за користування кредитними коштами. Також, з картки обліку договору вбачається, що заборгованість відповідача становить суму у розмірі 49870 грн. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Судом встановлено, що 18.04.2023 року між ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" та ТОВ "Авентус Україна" було укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно умов якого Фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов?язання (кредиту), плату за кредитом (плату за одержання яких належить Клієнту. процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід?ємною частиною Договору. Згідно додату № 1 до договору позивач набув право вимоги за договором факторингу до відповідача (порядковий номер 585), загальна сума заборгованості 49 870, 00 грн. Враховуючи викладене, право вимоги за договором №4488395 про надання споживчого кредиту від 19 липня 2021 року перейшло до позивача. Щодо доводів відповідача про те, що його не було повідомлено про заміну кредитора, суд зауважує, що саме по собі неповідомлення [PERSON] про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 6 лютого 2018 року, справа № 278/1679/13-ц, від 6 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц. Згідно наданих представником позивача відомостей, станом на 28.02.2024 року за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 49 870, 00 грн., що складається з суми заборгованості по тілу кредиту - 20 000, 00 грн., суми заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги - 29 870, 00 грн. Як було зазначено вище, відповідачем здійснювались часткові оплати за договором (останні оплати процентів були здійснені відповідачем у 2022 році) та у відповідності до умов договору - пролонгація договору (за ініціативою споживача та автопролонгація). Суд зазначає, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо за відсотками, тілом кредиту, сумою нарахувань по кожному з видів зобов`язань. Відповідач заперечуючи щодо задоволення позову у судовому засіданні вказав, про безпідставність нарахування позивачем денної процентної ставки в розмірі 380 грн., оскільки це суперечить ч.5 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування". Відповідач також звернув увагу суду, що сплачені ним кошти мають бути враховані в рахунок погашення основного боргу. Проте суд вважає безпідставними посилання відповідача на ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1%. Так, з огляду на положення п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», положення ч.5 ст.8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме: протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Окрім того, частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживжий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір №4488395 був укладений 19.07.2021 року, тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а також строк дії вищевказаного договору закінчився 24.02.2022 року (остання дата нарахування відсотків за кредитом), тобто строк дії відповідного договору не було продовжено після набрання чинності вказаним Законом (24.12.2023 року). Із розрахунку заборгованості (картки обліку договору) вбачається, що позивачем дотримано умови кредитного договору щодо строку кредитування та відсоткової ставки та нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 0,57 % за кожен день в період з 19.07.2021 року по 17.08.2021 року включно, а також у розмірі 1,90 % за кожен день в період з 20.08.2021 року по 24.02.2022 року. Після 24.02.2022 року жодних відсотків відповідачу не нараховувалося, а загальна заборгованість за кредитом становила 49 870 грн., яка складається: 20 000 грн. - тіло кредиту; 29 870 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. З розрахунку заборгованості (картки обліку договору) також вбачається, що [PERSON] здійснив платежі за кредитним договором на загальну суму 45750 грн., які було зараховано на оплату відсотків відповідно до п.6.3 договору, згідно до якого у першу чергу здійснюється погашення простроченої суми відсотків, а вже потім кредиту. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків та черговості зарахування платежів позичальника, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до суду з позовом про визнання недійсними та неправомірними умов щодо черговості зарахування здійснених ним платежів. В матеріалах справи також відсутні належні докази, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, якими, зокрема, можуть бути висновок експерта (спеціаліста), щодо розміру нарахування відсотків, з урахуванням черговості списання платежів. Наданий відповідачем до позовної заяви розрахунок заборгованості (картка обліку договору) підписаний уповноваженою особою кредитора, містить інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст.77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст.625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Враховуючи, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, право вимоги за яким перейшло до позивача, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. Щодо витрат на правову допомогу. Відповідно до статті 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат. Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат необхідно: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. На підтвердження витрат на правничу допомогу ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» надало договір № 10/07-2023 про надання правничої допомоги від 10 липня 2022 року укладений з адвокатом Столітній М.М., ордер серії АІ №1423361, звіт про надання правової допомоги згідно договору 10/07-2023 від 10 липня 2022 року, рахунок на оплату по замовленню №2264/22/02 від 22 лютого 2024 року та платіжну інструкцію № 3564 від 23 лютого 2024 року. Відповідно до п.4.1. договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги в день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок (п.п. 4.4.-4.5. договору). Суд звертає увагу, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21). Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачені такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи вказані у ст.ст.137, 141 ЦПК України критерії. Предметом позову ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] в загальному розмірі 49 870 грн. Тобто, підготовка представником ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвокатом Столітнім М.М. позову не вимагали аналізу великого обсягу документів та значних затрат часу. З матеріалів справи вбачається, що до витрат на правничу допомогу адвокатом Столітнім М.М. надано товариству наступні послуги професійної правничої допомоги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №4488395 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] ; складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №4507349 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] ; подання до Шевченківського районного суду міста Києва позовної заяви в інтересах клієнта - загальна вартість 10 000,00 грн. (10 год. витраченого часу), що в сукупності не є співмірним з предметом і складністю справи. Враховуючи наведені обставини, предмет спору, складність справи, виходячи із засад реальності та співмірності, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає стягненню 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved