Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

17 вересня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.06.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 02.06.2017 року серії [NUMBER] , актовий запис № 132. Від шлюбу з відповідачкою спільних дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу він вважає, відсутність спільних інтересів з дружиною, наявні різні погляди на життя, взаєморозуміння,почуття поваги один до одного. Вважає, що причини які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя їх як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, тому він звернувся до суду з даним позовом. 15 жовтня 2024 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 02.06.2017 року між позивачем та відповідачкою, було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02.06.2017 року серії [NUMBER] , актовий запис № 132. Від шлюбу з відповідачкою спільних дітей не мають. Сторони подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, що визнається сторонами. Із позову та заяв сторін, поданих на адресу суду встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між подружжям, вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи відсутність заяви позивача судові витрати слід залишити за ним.

Outcome: approved