Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова, звернувся у суд з позовом до відповідачів, [PERSON] , [PERSON] ,Харківської міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просить суд: 1.Визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт серії ЯИ №276810 від 14.05.2010 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0098, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] . 2.Визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт серії ЯИ №276809 від 14.05.2010 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0099, площею 0,0150 га, для ведення садівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 3.Визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт серії ЯИ №276814 від 14.05.2010 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0096, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] . 4.Визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт серії ЯИ №276813 від 14.05.2010 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0100, площею 0,0150 га, для ведення садівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 5.Зобов`язати [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) повернути Харківській\~міській\~ територіальній\~громаді в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0098, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом складання акту приймання-передачі, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти вказану земельну ділянку. 6.Зобов`язати [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) повернути Харківській\~міській\~ територіальній\~громаді в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0099, площею 0,0150 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом складання акту приймання-передачі, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти вказану земельну ділянку. 7.Зобов`язати [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) повернути Харківській\~міській\~ територіальній\~громаді в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0096, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом складання акту приймання-передачі, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти вказану земельну ділянку. 8.Зобов`язати [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) повернути Харківській\~міській\~ територіальній\~громаді в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0100, площею 0,0150 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом складання акту приймання-передачі, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти вказану земельну ділянку. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [PERSON] та [PERSON] рішеннями ХМР були надані дозволи на розробку проектів земельних ділянок та у приватну власність чотири земельні ділянки, видані відповідні державні акту про право власності на землю, право власності зареєстровано в Державному земельному кадастрі. Проте, відповідно до пунктів 7-8 додатку 5 до рішення Харківської міської ради від 23.04.2014 №1564/14 відповідні пункти рішення міськради від 29.04.2009 № 94/09 та від 30.09.2009 №217/09 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою та про передачу вказаних земельних ділянок у приватну власність припинили дію за добровільною відмовою [PERSON] та [PERSON] від права власності на перелічені земельні ділянки. Після добровільної відмови [PERSON] та [PERSON] від права власності на перелічені земельні ділянки та прийняття Харківською міською радою рішення від 23.04.2014 №1564/14, яким припинено дію відповідних пунктів попереднього рішення про передачу відповідачам 1 і 2 вищевказаних земельних ділянок у приватну власність, відсутні будь-які відомості про вжиття міськрадою заходів, спрямованих на повернення цих ділянок до земель запасу міста. Зокрема, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (згідно інформаційних довідок з Реєстру, долучених до позову) відсутні відомості про укладення нотаріально посвідчених угод про передачу права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 6310136600:03:008:0096, 6310136600:03:008:0098, 6310136600:03:008:0099, 6310136600:03:008:0100 від [PERSON] , [PERSON] Харківській міській раді, як-то передбачено положеннями ст. 142 ЗК України . Крім того, з відповіді Юридичного департаменту Харківської міської ради від 17.09.2020 № 8615/9-20 на запит прокурора з приводу перелічених земельних ділянок вбачається, що Харківська міська рада не вважає свої інтереси порушеними, а у випадку встановлення фактів порушення інтересів територіальної громади м. Харкова в змозі самостійно захистити свої інтереси в суді, проте так із позовом у суд не звернулась. З урахуванням того, що Харківська міська рада представляє інтереси Харківської міської територіальної громади, однак у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, прокурор самостійно подає вказаний позов, та зобов`язує Харківську міську раду прийняти земельні ділянки з кадастровими номерами 6310136600:03:008:0096, 6310136600:03:008:0098, 6310136600:03:008:0099, 6310136600:03:008:0100. Повернення у власність територіальної громади майна у разі наявності порушень закону переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів\~держави та територіальної громади. Отже, є обґрунтованим звернення у даному спорі прокурора до суду з позовом безпосередньо в інтересах держави. Відповідачі- [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явились, відзив на позов не надали, повідомлялись судом шляхом направлення повісток за останнім відомим місцем реєстрації. Співвідповідач Харківська міська рада , у поданих поясненнях вважала, що у прокурора відсутні повноваження на звернення із даним позов у суд, а також вважала свої дії по прийняттю рішення від 23.04.2014 №1564/14 такими, що відповідають вимогам закону. Третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області у поданих поясненнях послалась на положення ст. 142 ЗК України.. Ухвалами суду провадження у справі відкрито за правилами загального позовної провадження, розглянута заява ХМР, справа призначена до судового розгляду. Суд дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Згідно пунктом 19 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів\~відведення земельних ділянок»\~від 29.04.2009 № 94/09 [PERSON] надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок загальною площею, орієнтовно, 1150,0 кв.м, з яких 1000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 150,0 кв.м для ведення садівництва по узвозу Журавлівському, 3 в м.Харкові (Київський район). Крім того, пунктом 20 додатку 1 до вказаного рішення [PERSON] надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок загальною площею, орієнтовно, 1150,0 кв.м, з яких 1000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 150,0 кв.м для ведення садівництва по узвозу Журавлівському, 5 в м.Харкові (Київський район). У подальшому, згідно з пунктом 140 рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 30.09.2009 №217/09 (далі Рішення) змінено цільове призначення земельної ділянки житлової та громадської забудови площею 150,0 кв.м по узвозу [ADDRESS] на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проектом відведення. Відповідно до підпункту 140.1. пункту 140 Рішення, передано громадянину України [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 1000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 150,0 кв.м. для ведення садівництва по узвозу Журавлівському, 3 в м.Харкові (Київський район). Крім того, згідно з пунктом 141 Рішення змінено цільове призначення земельної ділянки житлової та громадської забудови площею 150,0 кв.м по узвозу [ADDRESS] на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проектом відведення. Відповідно до підпункту 141.1. пункту 141 Рішення передано громадянину України [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 1000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 150,0 кв.м для ведення садівництва по узвозу [ADDRESS] . Проте, відповідно до пунктів 7-8 додатку 5 до рішення Харківської міської ради від 23.04.2014 №1564/14 відповідні пункти рішення міськради від 29.04.2009 № 94/09 та від 30.09.2009 №217/09 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою та про передачу вказаних земельних ділянок у приватну власність припинили дію за добровільною відмовою [PERSON] та [PERSON] від права власності на перелічені земельні ділянки. Водночас, згідно відповіді Головного Управління Держгеокадстру у Харківській області від 01.02.2021, вбачається наступне: - земельні ділянки з кадастровими номерами 6310136600:03:008:0096, 6310136600:03:008:0098, 6310136600:03:008:0099, 6310136600:03:008:0100, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані у 2010 році; під час реєстрації присвоєні кадастрові номери; - земельні ділянки (для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення садівництва) надані у власність [PERSON] та [PERSON] , видані у 2010 році державні акти на право власності на земельні ділянки; - відомості про земельні ділянки перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру згідно доручення Держкомзему (Держземагентства) з відомостей Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру». Зокрема, [PERSON] Управлінням Держкомзему у місті Харків зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯИ №276810 від 14.05.2010 - на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0098, загальною площею 0,1000 га, а також серії ЯИ №276809 від 14.05.2010 - на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0099, загальною площею 0,0150 га. У свою чергу, [PERSON] Управлінням Держкомзему у місті Харків зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯИ №276814 від 14.05.2010 - на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0096, загальною площею 0,1000 га, а також серії ЯИ №276813 від 14.05.2010 - на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:008:0100, загальною площею 0,0150 га. Як підставу видачі перелічених державних актів вказано рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 30.09.2009 №217/09. Згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 22.04.2021, земельні ділянки з кадастровими номерами 6310136600:03:008:0096, 6310136600:03:008:0098, 6310136600:03:008:0099, 6310136600:03:008:0100 перебувають у приватній власності. Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про зареєстровані речові права на земельні ділянки з переліченими кадастровими номерами та на будь-яке нерухоме майно по узвозу [ADDRESS] в Реєстрі відсутні. Частиною першою\~статті 81 ЗК України\~визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до частини першої\~статті 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із частиною першою\~статті 126 ЗК\~України (у редакції до 1 січня 2013 року)\~право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалось державними актами. З 1 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини 9 статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про речові права на земельні ділянки, що виникли до 1 січня 2013 року, вносяться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до Державного земельного кадастру із Державного реєстру земель та документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів. Згідно з частиною 1 статті 29 Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі. Відповідно до частини 3 вказаної статті державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів. На час видачі у 2010 році відповідачам 1 і 2 державних актів на право власності на спірні земельні ділянки діяв Порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021 (далі Порядок). Відповідно до п.1 Порядку, цей Порядок визначав процедуру ведення за формою згідно з додатком Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Книга записів) - документа суворого обліку, який є власністю держави і складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Згідно п. 4. Порядку, Книга записів відкривається та ведеться: у паперовому вигляді - територіальним органом Держкомзему; в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в районах, містах обласного (республіканського Автономної Республіки Крим) значення, мм. Києві та Севастополі, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру. Відповідно до п. 11 Порядку, дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку. Кожному документові, що посвідчує право на земельну ділянку, при здійсненні його державної реєстрації, присвоюється реєстраційний номер (п. 14 Порядку). Як вбачається з державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих відповідачам 1 і 2, їх зареєстровано Управлінням Держкомзему у м.Харкові у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, а саме: держакт серії ЯИ №276810 від 14.05.2010 за № 311070600120; держакт серії ЯИ №276809 від 14.05.2010 за № 311070600121; держакт серії ЯИ №276814 від 14.05.2010 за № 311070600118; держакт серії ЯИ №276813 від 14.05.2010 за № 311070600119. Таким чином, згідно наявних державних актів на право власності на земельні ділянки від 14.05.2010 та відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровими номерами 6310136600:03:008:0096, 6310136600:03:008:0098, 6310136600:03:008:0099, 6310136600:03:008:0100 продовжують перебувати у приватній власності відповідачів 1 і 2. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЗК України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Згідно з ч. 2 ст. 142 ЗК України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Після добровільної відмови [PERSON] та [PERSON] від права власності на перелічені земельні ділянки та прийняття Харківською міською радою рішення від 23.04.2014 №1564/14, яким припинено дію відповідних пунктів попереднього рішення про передачу відповідачам 1 і 2 вищевказаних земельних ділянок у приватну власність, відсутні будь-які відомості про вжиття міськрадою заходів, спрямованих на повернення цих ділянок до земель запасу міста, відповідні нотаріально посвідчені угоди не укладені. Відповідно до \~положень ч.1, ч.2, ч.3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті\~387,\~388,\~1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга\~статті 52 ЗК України). Негаторний позов\~це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння. Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна. Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна. Також слід відзначити, що у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Спірні земельні ділянки по теперішній час зареєстровані за [PERSON] та [PERSON] , при відсутності на те законних підстав, у зв`язку із прийняттям ХМР рішення від 23.04.2014 №1564/14 про припинення дії рішень про передання у власність земельних ділянок, внаслідок добровільної відмови. Прокурор звернувшись до суду з позовом про повернення спірних земельних ділянок, хоче досягнути результату її витребування на користь територіальної громади. З\~урахуванням наведеного,\~суд приходить\~до висновків\~ про\~ наявність\~підстав для\~ витребування\~ у\~ \~ [PERSON] \~та \~ [PERSON] \~спірних земельних\~ ділянок\~ на\~користь територіальної\~громади,\~яку представляє Харківська міська рада. Щодо визнання недійними державних актів про право власності на земельні ділянки, суд зазначає, що про підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення; для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику визнання недійсним державного акта не є необхідним. Така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, внаслідок чого в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Згідно зі ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. Згідно з\~чч.\~4,\~5\~ст.\~54\~Конституції України\~культурна спадщина\~охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами. Згідно ст.ст. 1, 3 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно із ст. 327 ЦК України та ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл,селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Безпідставне, з порушенням вимог законодавства, збереження земель територіальної громади у власності приватних осіб підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст. 7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування. Додержання всіма учасниками суспільних відносин принципу законності, який закріплено у ст. 68 Конституції України (кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь i гідність інших людей) є обов`язковою передумовою досягнення загальнонаціональної мети українського народу - побудови демократичної, соціальної, правової держави. Звернення прокурора до суду у даній справі спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності. Крім того, з огляду на висновки, викладені Європейським судом з прав людини у рішенні в справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, питання дотримання законодавства становлять не тільки державний, а й суспільний інтерес. Також, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заві зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц). Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. При цьому, враховуючи положення ст.ст. 19, 140, 143 Конституції України, Харківська міська територіальна громада як власник майна делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. З відповіді Юридичного департаменту Харківської міської ради від 17.09.2020 № 8615/9-20 на запит прокурора з приводу спірних земельних ділянок вбачається, що Харківська міська рада не вважає свої інтереси порушеними, а у випадку встановлення фактів порушення інтересів територіальної громади м. Харкова в змозі самостійно захистити свої інтереси в суді. Орган місцевого\~самоврядування,\~Харківська міська\~рада,\~при наявності\~порушень інтересів\~Харківської міської\~територіальної громади,\~а саме\~безпідставного збереження\~у приватній\~власності спірних\~земельних ділянок\~не вживає\~відповідних заходів\~та не\~здійснює захист\~порушених законних\~економічних (матеріальних)\~інтересів місцевого\~самоврядування,\~територіальної громади\~міста та,\~як наслідок,\~й інтересів\~держави в\~цілому,\~що свідчить\~про наявність\~ підстав для здійснення представництва прокуратурою у даній справі . Судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial