Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Баранівського районного суду Житомирської області із позовною заявою, відповідно до змісту якої, просить визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на земельну частку (пай). Так як мати працювала в колгоспі "Полісся", на час роздержавлення даного колективного сільськогосподарського підприємства залишалася його членом, тому була внесена в список членів КСП "Полісся" за №101, які мають право на земельну частку (пай). У зв`язку з тим, що [PERSON] померла [INFO] , вона не отримала сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) розміром 4,11 га, який був виписаний на її ім`я. Інші, крім неї, спадкоємці на вищезазначене майно відсутні. Коли позивачка звернулася до нотаріуса за консультацією щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, то дізналася, що зобов`язана була протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, а оскільки цього не зробила, то їй рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На думку позивача, строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, оскільки про наявність спадкового майна вона дізналась недавно у 2021 році, коли серед документів покійної матері знайшла довідки про заробітну плату матері, вироблені трудодні в колгоспі, які вказували на її членство в КСП "Полісся" Баранівського району. З листа відділу у Баранівському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області позивачці стало відомо про те, що на ім`я матері видавався сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, пояснила, що дізналася про про наявність спадщини у вигляді земельної ділянки лише у 2021 році. Відповідач Баранівська міська рада свого представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 23.04.2024 до суду надійшла заява, відповідно до якої просять розглянути справу у відсутності представника відповідача, не заперечують проти задоволення позовних вимог у разі їх доведення належними та допустимими доказами у судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] та її матір`ю записана: [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження № [NUMBER] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15.10.1959 [PERSON] , 1939 р.н., уклала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с. 9). Рішенням від 06.12.2003 Зеремлянська сільська рада Баранівського району Житомирської області затвердила список громадян на отримання державних актів на право приватної власності на землю в ПСП "Полісся", в який, в тому числі, входить померла [PERSON] (а.с.12-15). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.04.2021 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.17) . Відповідно до архівної довідки, виданої архівним відділом №1 Новоград-Волинської районної державної адміністрації 27.05.2021 №54 на день смерті [PERSON] з нею зареєстровані члени сім`ї не значились (а.с. 20). Згідно довідки Відділу у Баранівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 15.09.2021 №31-6-0.21-416/171-21 на ім`я [PERSON] виписано та не видано сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (а.с.21). З експертного висновку №056/942-а від 06.10.2022 встановлено, що записи прізвищ " [PERSON] " та " [PERSON] " є ідентичними (а.с.22). Відповідно до повідомлення завідувача Баранівської державної нотаріальної контори від 28.10.2022 № 539/02-14 [PERSON] пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , позивачу рекомендовано звернутися до суду відповідно до ст.550 Цивільного кодексу УРСР у редакції 1963 року. Спадкова справа до майна [PERSON] , померлої [INFO] , Баранівською нотаріальною конторою не заводилась ( а.с.23 ). З урахуванням норм ст. 5, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до правовідносин з приводу спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом, тощо. За таких обставин, на спірні правовідносини поширюються положення Цивільного кодексу 1963 року. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву проприйняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною першою ст.550 ЦК Української РСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Слід зазначити, що нормами Цивільного кодексу України 1963 року не було передбачено визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, як відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, а було передбачено продовження строку для прийняття спадщини згідно із вимогами ст.550 ЦК Української РСР. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , з нею не проживала та не вступила фактично в управління або володіння спадковим майном, а також протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини не подала заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про можливість продовження спадкоємцеві строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як слідує із викладених у позовній заяві обставин та усних пояснень позивача, то у встановлений законом строк вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері через те, що їй не було відомо про наявність на день смерті [PERSON] права на земельну ділянку частку (пай) у реформованому КСП "Полісся". Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, відсутність коштів. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач не надала суду жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин, що об`єктивно перешкоджали їй своєчасно прийняти спадщину після смерті матері, а зазначені у позовній заяві причини не можуть бути визнані поважними, оскільки об`єктивних перешкод для подання заяви у позивача не було. На інші обставини, які б свідчили про труднощі для позивача для прийняття спадщини, остання не посилається та їх не зазначає. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими, тому задоволенню не підлягають . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed