Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернулася до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до [INFO] про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 23 серпня 2022 року працювала діловодом [INFO] . Наказом №131 від 16 травня 2024 року її звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад. Звільнення її з посади вважає незаконним, оскільки після попередження про майбутнє звільнення, незважаючи на наявність вакантних посад, відповідач не ознайомив її з переліком вакантних посад та не запропонував їй такі вакантні посади. 01 травня 2024 року позивачу стало відомо про наявну вакантну посаду головного спеціаліста відділу (соціальний працівник), після чого нею було подано заяву про прийняття її на вказану вакантну посаду. Однак позивачу було безпідставно відмовлено, незважаючи на те, що вона могла б зайняти таку вакантну посаду відповідно до наявного у неї кваліфікаційно-освітнього рівня та стажу роботи. Після звільнення, з 16 травня 2024 року позивач не працює, наявні правові підстави визнання оскаржуваного наказу незаконним, поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Посилаючи на викладене, просила суд визнати незаконним та скасувати Наказ начальника [INFO] № 131 від 16 травня 2024 року про її звільнення з 16 травня 2024 року з посади діловода першого відділу [INFO] відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад, поновити позивача на роботі діловода [INFO] та стягнути із [INFO] на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 травня 2024 року до дня поновлення на роботі. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19.06.2024 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач [INFO] на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до наказу начальника [INFO] від 22 серпня 2022 року № 188 [PERSON] було призначено на посаду діловода [INFO] за штатом воєнного часу на період дії воєнного стану. Далі, відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 лютого 2024 року № Д-321/16/дск, директиви командувача військ оперативного командування " [INFO] " від 28.02.2024 року № Д-11/дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2024 році" в [INFO] та в його підрозділах були проведені додаткові організаційні заходи у зв`язку з введенням змін до штату № 43/072, у зв`язку з чим посада діловода, яку з 22.08.2022 року обіймала працівник ЗСУ [PERSON] підпадала під скорочення, про що відповідно позивача [PERSON] було попереджено, а саме вручено Попередження 15 березня 2024 року, в якому зазначалось, що відповідно до ст. 49-2 КЗпП України її звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України відбудеться у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних посад не пізніше ніж за 2 місяці з моменту попередження. З вимоги Попередження [PERSON] була особисто ознайомлена, про мається її особистий підпис. Отже, на підставі вказаної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 лютого 2024 року № Д-321/16/дск та наказу №131 від 16 травня 2024 року [PERSON] , як службовця Збройних Сил України, було звільнено з посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України відбудеться у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних посад. За такого, твердження позивача про незаконність її звільнення, вважає необгрунтованим та безпідставним. Крім того, відповідно до її професійно-освітнього рівня, згідно диплому спеціаліста, позивач закінчила Львівську комерційну академію за спеціальністю "Облік і аудит" за спеціальністю економіст. Тому на момент її звільнення з роботи [INFO] рівнозначні посади відповідно до її кваліфікації, були відсутні. Про таке позивачу було детально роз`яснено. Ухвалою суду від 16.09.2024 року за клопотанням позивача, витребувано у відповідача письмові докази. Ухвалою суду віл 16.10.2024 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [INFO] . Відповідач [INFO] на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що позовна заява є необгрунтованою, вважаючи позивача державним службовцем згідно Закону України "Про державну службу". Зазначав, що саме [INFO] є належним відповідачем у даній справі. Ухвалою суду від 30.10.2024 року за клопотанням позивача, витребувано у відповідача [INFO] письмові докази. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила про задоволення позову. Суду пояснила, що працювала у [INFO] діловодом та була працівником ЗСУ. Державним службовцем не являлась, оскільки присягу не складала, рангу їй присвоєно не було. Згідно спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 лютого 2024 року у першому відділі [INFO] була скорочена її посада, про що була повідомлена під особистий підпис за два місяці, а саме 15 березня 2024 року. На той час у відділі були дві вакантні посади: інспектора та головного спеціаліста. Оскільки вона мала доступ до інформації, то бачила ще й про вакантну посаду соціального працівника відділу, на яку б могли претендувати державні службовці. Так, як перші дві посади були вже зайняті, вона попросила про розгляд її особи, як кандидата, на посаду соціального працівника, оскільки на той час вона пройшла курси соціолога, мала необхідну вищу освіту та досвід роботи. Далі вона із письмовою заявою про таке звернулася до начальника [INFO] , який проставив резолюцію на заяві про її звільнення. Після закінчення двомісячного терміну, вона отримала трудову книжку та наказ про звільнення. Зазначала, що конкурс на посаду соціального працівника не проводився, оголошень про наявність такої вакантної посади, не було. Вважає, що Наказ начальника [INFO] №131 від 16 травня 2024 року про її звільнення з посади діловода першого відділу [INFO] відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників та відсутністю рівнозначних вакантних посад є незаконним, оскільки її не було працевлаштовано на вакантну посаду соціального працівника. Тому просила суд поновити її на посаді діловода, стягнувши із [INFO] на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 травня 2024 року до дня поновлення на роботі в розмірі 112321,00 грн. В судовому засіданні представник відповідача [INFO] просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та наданих до суду письмових поясненнях. В подальшому представник відповідача до суду не з`являлася. Представник [INFO] до суду не з`явився, причини неявки суду не відомі. У поданому відзиві на позовну заяву просив про відмову у задоволенні позову. За згодою позивача, суд ухвалив рішення без участі представників відповідачів. Суд, з`ясувавши всі обставини справив межах заявлених позовних вимог, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку,

Outcome: dismissed