Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 25.08.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 7000599 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 25 000 грн. на строк 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, дата повернення кредиту 19.08.2024 року. Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 25 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала та не здійснювала оплату за кредитним договором. 27.05.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ Україна», як фактором було укладено договір факторингу № 27.05/2024-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги позивач повідомив відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення. Заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 98 585,87 грн., з яких: - 24 985,08 грн. - сума кредиту; - 43 768,79 грн. сума процентів; - 29 832 грн. - нараховані проценти за 60 календарних днів. Крім того, позивач просить стягнути витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. та судовий збір в сумі 2422,40 грн. Ухвалою від 08.08.2024 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу за відсутності представника банку. Відповідачка в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відзиву на позов суду не подала. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив таке: Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.08.2023 року між Товариством з\~обмеженою відповідальністю \~«Авентус Україна» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір № 700599 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір). Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000 грн (п. 1.3. Кредитного договору).Строк кредиту 360 днів (п. 1.4. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору знижена процентна ставка 0,020% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 24.09.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою закінчення такого строку, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв?язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Відповідач свої зобов`язання перед кредитром щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором 27 травня 2024 року між Товариство з\~обмеженою відповідальністю \~«Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/2024-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Товариство з\~обмеженою відповідальністю \~«Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні вказаного кредитного договору відповідного повідомлення (а.с. 34). Станом на\~дату звернення\~до суду\~заборгованість відповідача\~по кредитному\~договору перед\~позивачем не\~сплачена і\~складає 98 585,87 грн., з яких: - 24 985,08 грн. - сума кредиту; - 43 768,79 грн.- сума процентів; - 29 832 грн. - нараховані проценти за 60 календарних днів. ТОВ «ФК\~«ФІНТРАСТ УКРАЇНА»\~є фінансовою\~установою,\~про що\~було отримано\~Свідоцтво про\~реєстрацію фінансової\~установи від\~21.01.2022\~року ,\~видане Національним\~банком України.\~Також,\~позивач має\~витяг з\~Державного реєстру\~фінансових установ\~про видачу\~ліцензій для\~здійснення діяльності\~з надання\~фінансових послуг,\~в тому\~числі і\~-\~на надання\~послуг факторингу,\~яка була\~видана позивачу\~Національним банком\~України від 03.04.2024 року. В зв`язку з чим позивач мав право на укладення договору факторингу та є новим кредитором Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу за цим договором Позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Товариства з\~обмеженою відповідальністю \~«Авентус Україна» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому для третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта Товариства з\~обмеженою відповідальністю \~«Авентус Україна» до Фактора (Позивача) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2 , після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно ч.12 ст.11 ЗУ "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, зазначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідачка погодилась на умови вказаного договору № 700599, що підтвердила за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "А 9068", після чого відповідачка отримала кредит у сумі 25 000 грн. на вказану платіжну карту . На підтвердження укладення Договору про надання споживчого кредиту з Товариство з\~обмеженою відповідальністю \~«Авентус Україна», позивачем надано договір, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч.6 та 8 ст.11 12 ЗУ «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Отже, до ТОВ «ФК Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу № 27.05/2024-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Станом на 06.08.2024 року заборгованість за кредитним договором відповідачки склала: 98 585,87 грн., з яких: - 24 985,08 грн. - сума кредиту; - 43 768,79 грн. сума процентів; - 29 832 грн. - нараховані проценти за 60 календарних днів. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено судом, відповідачка неналежно виконувала взяті на себе за договором № 700599 від 25.08.2023 року зобов`язання, сплатила всього 149,25 грн зазначеної заборгованості 20.09.2023 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи доказами. Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним договором відповідачкою суду не надано, як і не надано доказів виконання зобов`язань за договір фінансового кредиту № 700599 від 25.08.2023 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до пункту 1.1. Договору факторингу № 27.05/2024-Ф від 27.05.2024 року, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 700599 строк кредиту 360 днів: 3 25.08.2023 року по 19.08.2024 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 27.05.2024 року 27.05/2024-Ф, строк дії Договору № 700599 від 25.05.2023 року не закінчився. Тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у період з 27.05.2024 року по 25.07.2024 року (60 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 24 985,08 грн. * 1.99 % = 497,2 грн * 60 календарних днів = 29 832 грн. Проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.4. Договору № 700599 від 25.08.2023 року, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 73 600,79 грн. (нараховані проценти первісним кредитором та проценти нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у сумі 29 832 грн.). Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного кредитним договором від 25.08.2023 року. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що станом на 06.08.2024 року заборгованість за кредитним договором відповідачки склала: 98 585,87 грн., з яких: - 24985,08 грн. - сума кредиту; - 43 768,79 грн. сума процентів; - 29 832 грн. - нараховані проценти за 60 календарних днів. Враховуючи вищевказані\~положення\~закону,\~а\~також\~факт неналежного\~виконання\~відповідачем\~зобов`язань\~за\~кредитним\~договором від\~25.08.2023\~року\~позивач\~звернувся до\~суду\~з\~вимогою про\~стягнення\~з\~відповідача на\~користь\~«Фінансова\~Компанія\~«ФІНТРАСТ УКРАЇНА»\~заборгованості\~за\~кредитним\~договором\~від\~25.08.2023\~року в розмірі\~98\~585,87 грн. Проаналізувавши матеріали\~справи,\~положення\~кредитного\~договору,\~враховуючи\~вимоги\~чинного законодавства\~України,\~суд\~дійшов\~висновку про\~те,\~що\~вимога\~позивача про\~стягнення\~з\~відповідача заборгованості\~за\~договором\~про надання\~коштів\~на\~умовах споживчого\~кредиту\~№\~700599\~від\~25.08.2023\~року\~в\~розмірі 98\~585,87 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за договором про надання банківських послуг у зазначеному розмірі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 2422,4 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У відповідності до результатів розгляду даної цивільної справи позивачем заявлено до стягнення витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн. На підтвердженняпонесення витрат на оплату професійної правової допомоги надано: договір №17/07-2024 від 17.07.2024 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №17/07-2024 від 17.07.2024 року, згідно якого, загальна вартість наданих послуг 10000 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю КС №9422/10, копією ордера №1652396 від 17.07.2024 року, рахунком на оплату послуг на суму 10 000 грн. У Постанові Верховного Суду від 01.02.2023 року у справі №160/19098/21 (адміністративне провадження № К/990/30188/22) Верховним Судом зазначено наступне: «…згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 10 000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, також долучено рахунок на оплату, однак з копії вказаного документу неможливо встановити за які саме послуги здійснена вказана оплата, яка б засвідчувала факт того, що позивач дійсно погодився та здійснив їх оплату. Враховуючи вищевикладене та факт задоволення позовних вимог, співмірним розміром правничої допомоги, з урахуванням складності даної справи, реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн. Крім того, враховуючи визначені у ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, суд вважає за доцільне стягнути з витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 288-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved