Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~ \~суду із\~позовом про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором,\~ зазначивши в\~позові,\~що 24.06.2021 року між\~Акціонерним товариством\~«Першим українським\~ \~міжнародним банком»\~та [PERSON] було укладено\~Кредитний договір \~№1001906051901. Відповідно до ст. 641 ЦК України, АТ ««Перший український міжнародний банк»» оголошує публічну пропозицію на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з метою надання банківських послуг, умови і порядок надання яких визначені в Публічній пропозиції, яка розміщена на сайті pumb.ua. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши кредитні кошти за кредитним договором №1001906051901 від 24.06.2021 року в розмірі 70000,00 грн., натомість відповідач не виконав своїх зобов`язань до договором, не повернувши в повному обсязі надані йому кредитні кошти. Позивач, як кредитодавець має право вимагати повернення всієї суми заборгованості, якщо відповідач, як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Позивач направив письмову вимогу відповідачу, за місцем його проживання, яке він зазначив, при заповненні анкети на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість по кредитному договору №1001906051901 від 24.06.2021 року станом на 31.12.2023 року склала 83791,14 грн., з яких: 50368,56 грн. заборгованість за кредитом, 9,33 грн. заборгованість за відсотками, 33413,25 грн. заборгованість за комісією. Просив стягнути з відповідача заборгованість та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В разі неявки відповідача, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача надала суду пояснення, де просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивувала тим, що на підтвердження наявності заборгованості позивач посилається, зокрема, на кредитний договір (заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування), витяг з публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування та розрахунок заборгованості. Проте такі не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог. копія заяви не підтверджує факту укладення кредитного договору в письмовій формі як того вимагають норми закону, не містить підпису позичальника та є лише електронною формою документа без обов`язкових умов та реквізитів задля набрання ним юридичної форми. Розрахунки заборгованості, додані до позовної заяви, також не можуть підтверджувати існування боргу, оскільки вони не є первинними обліковими бухгалтерськими документами, не відповідають Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідно не можуть підтверджувати існування тих чи інших операцій. Що стосується комісії за кредитом, то її нарахування та стягнення є незаконним, оскільки установлена в договорі комісія є не платою за користування кредитом, а супутньою послугою за обслуговування кредитної заборгованості. При цьому, встановивши в кредитному договорі сплату комісії, кредитор не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Отже, кредитор нараховував, а боржник мав сплачувати комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку, що є незаконним. Крім того, просила застосувати строки позовної давності, вказуючи, що позивач ії пропустив, звернувшись до суду лише в лютому 2024 року.При цьому, просила розглянути справу без участі відповідача та представника і відмовити у позові повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані заяви, суд дійшов до наступних висновків: Предметом спору в даному провадженні є договірні правовідносини. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України. За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідо до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено,\~що між\~Акціонерним товариством\~«Першим українським\~ \~міжнародним банком»\~та [PERSON] \~24.06.2021\~року було укладено Кредитний договір №1001906051901 на отримання суми 70000,00 грн. (а.с. 11). Заяви про приєднання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб разом із паспортами споживчого кредиту є кредитними договорами (а.с. 13-14). 02.01.2024 року за вих. №КНО-44.2.2/3 позивачем було направлено письмову вимогу відповідачу, за місцем його проживання, яку він зазначив, при заповненні анкети на отримання кредитів, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була (а.с. 10). Згідно Публічної пропозиції на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, умови і порядок надання яких розміщені на сайті pumb.ua, приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, яка здійснюється фізичними особами в місцях надання банком послуг, на підставі ст. 634 ЦК України, шляхом оформлення заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умови подання ними документів і відомостей, необхідних для з`ясування даних особи, суті діяльності та фінансового стану. Приєднання фізичних осіб до договору свідчить про повне і безумовне прийняття Публічної пропозиції банку на укладення договору в цілому. При цьому клієнт не може запропонувати свої умови Договору (а.с. 15-19). Згідно з платіжної інструкції №TR.50208003.47206.8810 від 24.06.2021 року АТ «Першим українським міжнародним банком» відповідачу [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 70000,00 грн. (а.с. 20). Відповідно до Розрахунку\~заборгованості [PERSON] має заборгованість перед \~АТ «Першим\~міжнародним банком»\~за кредитним\~договором \~№1001906051901 від 24.06.2021 року, розмір якої станом на 01.01.2024 року складає 83791,14 грн., з яких: 50368,56 грн. заборгованість за кредитом, 9,33 грн. заборгованість за відсотками, 33413,25 грн. заборгованість за комісією (а.с. 21-22). З огляду на Виписку по особовому рахунку [PERSON] станом на 01.01.2024 року має місце несплачена заборгованість за кредитними договорами (а.с. 25-26). 21.11.2024 року за вх. №3839/24 до суду від представника відповідача, надійшли пояснення по цивільному позову про стягнення заборгованості, в яких представник відповідача позов не визнав, заперечив проти доводів позивача, просив відмовити у задоволенні позову. Зокрема вказав,\~що АТ\~«Перший український\~міжнародний банк»\~в позовній\~заяві \~посилався на\~те,\~що [PERSON] \~уклав кредитний\~договір №1001906051901\~ від\~24.06.2021\~року,\~шляхом підписання\~заяви про\~приєднання до\~Договору комплексного\~банківського \~обслуговування фізичних\~осіб,\~на підставі\~ якого\~ було\~надано \~70000,00\~грн. У вказаній заяві зазначено, що відповідач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які складають Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та отримав примірник заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування №1001906051901 від 24.06.2021 року. Велика Палата Верховного суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки щодо збільшення прав чи обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані і не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана і тільки цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору. Крім того просила застосувати строк позовної давності, тобто строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. При цьому суд звертає увагу на те, що матеріали справи дійсно не містять підтверджень про ознайомлення [PERSON] із долученою до позовної заяви публічною пропозицією АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і що така є частиною укладеного кредитного договору, на що звернула увагу відповідачка, оскільки вона не містить підпису останньої. Не встановлено під час розгляду справи і те, що саме цю пропозицію розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву на приєднання до ДКБО. Роздруківка ж із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), чого не спростовано позивачем під час розгляду справи. Суд також зазначає, що в даному спорі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин, оскільки публічна пропозиція АТ "ПУМБ", яка міститься в матеріалах даної справи, не містить підписів позичальниці, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви на приєднання Щодо нарахованої суми заборгованості по комісії суд зазначає наступне: Як визначено в заяві про приєднання за обслуговування кредитної заборгованості визначено комісію. При цьому в заяві не зазначено конкретного переліку послуг кредитодався, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу, та за які встановлена щомісячна комісія. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». За обставин цієї справи п. 5 кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першоюст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Враховуючи наведене, суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відтак, нарахування позивачем у даній справі заборгованості по комісії на суму 33413, 25 грн. є безпідставним. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача. Таким чином, позов АТ "ПУБМ" до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору. Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Інших витрат до стягнення не заявлялося. На підставі вищевикладеного, ст. 207, 509, 610, 625, 638, 1054, ЦК України, ст. 1, 11 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", та

Outcome: partial