Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Свої вимоги мотивував тим, що з середини червня 2009 року він перебував у стосунках із відповідачкою та остання повідомила про свою вагітність. Сторони проживали в цивільному шлюбі та його державну реєстрацію не проводили. [INFO] народився [PERSON] , про що Вінницьким міським ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області складений актовий запис №930. Позивач зазначає, що з відповідачем вони проживали спільно до червня 2010 року та оскільки життя не склалося вони припинили відносини. Позивач вказує, що з часом він почав помічати, що з сином відсутня схожість (відсутні індивідуальні риси обличчя, нетиповий як для його дитини зріст, статура, колір волосся та очей), що стало більш явним коли дитина подорослішала. Ці обставини викликали у нього сумніви щодо його біологічного батьківства щодо дитини, а тому він і звернувся до суду з цим позовом та просив виключити з актового запису №930 від 12 березня 2010 року про народження [PERSON] відомості про нього як про батька дитини. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідачка відзив на позов не надала, однак не заперечувала щодо призначення в справі судової експертизи. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2024 року в справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза та зупинене провадження в справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року в поновлене провадження в справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2024 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, вказуючи, що у нього є сумніви щодо його батьківства, відповідачка його обманула, а висновок експертизи він буде оскаржувати в апеляційному порядку. Будь - яких заяв та клопотань не заявляв. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в порядку, визначеному чинним законодавством. Будь - яких заяв та клопотань не подавала. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом установлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Актовий запис про його народження складений 12 березня 2010 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Вінницької області за №930. Його батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (довідка Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 20 травня 2024 року №21748). Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України). Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України). Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (згідно із частиною п`ятою статті 136 СК України). Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина перша статті 22 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Відповідно до пунктів 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України). Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до пункту 9 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Отже сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про оспорювання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34). Верховний Суд у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 382/2559/15-ц та від 19 вересня 2018 року у справі № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2024 року в справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза. Згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 02 вересня 2024 року №СЕ-19/102-24/13175-БД, проведеної Вінницьким НДЕКЦ МВС України на виконання ухвали суду від 01 липня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є біологічним батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Ймовірність даної події становить не менше ніж 99,99999999% (а.с.42-62). Позивач заперечує своє батьківство щодо [PERSON] , однак його доводи спростовуються висновком експертизи. Вказаний висновок експертизи є повним, ясним, достатньо обґрунтованим, логічним та об`єктивним, з урахуванням виду дослідження, наданий в межах компетенції експерта, істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи не встановлено, будь-яких сумнівів у його правильності не викликає, суперечностей його іншим матеріалам справи не встановлено. Доказів, які б спростували вказаний висновок, матеріали справи не містять. Отже, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що експертний висновок є належним доказом по справі суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити. Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed