Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

адвокат Полупанова Ю.О. в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить: розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №1329; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення трьох років сином [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] \~ судовий збір в сумі 1 073,60 грн; після розірвання шлюбу залишити позивачу [PERSON] шлюбне прізвище « [PERSON] ». Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 липня 2016 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1329, під час якого у них народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Однак відносини сторін погіршились і з 01 квітня 2023 року вони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, спільний сімейний бюджет з того часу у них відсутній. На даний час примирення між сторонами є неможливим, подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам позивача. Повідомляє, що спору щодо розподілу спільно набутого майна подружжя не має. Крім цього зазначає, що з моменту розірвання стосунків по теперішній час діти знаходяться на повному утриманні у матері та проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дітей. Теперішнє місце роботи відповідача та розмір його доходів позивачу невідомі, проте такий має нормальний стан здоров`я, не є інвалідом, не має хронічних захворювань, інші непрацездатні дружина, діти чи батьки у відповідача відсутні. Відтак вважає, що [PERSON] зобов`язаний працювати та утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а також дружину до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. З огляду на вищевикладене просить позов задовольнити.\~\~\~ Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років передано для розгляду до Перечинського районного суду Закарпатської області. Третього квітня 2024 року вказана справа надійшла на адресу Перечинського районного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим-суддею у ній визначено суддю Ганька І.І. Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення 1 (один) місяць, провадження у справі в частині розірвання шлюбу до закінчення визначеного судом строку для примирення зупинено. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Полупанова О.О. не з`явилися, однак остання в електронній формі через систему «Електронний суд» неодноразово подавала клопотання про проведення розгляду справи без їх участі, позов підтримує та просить задовольнити, а у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кислий А.М. у судове засідання також не з`явилися, однак останній в електронній формі через систему «Електронний суд» подав заяву про надання сторонам строку для примирення у шість місяців, оскільки відповідач позов не визнає, прагне примиритися з дружиною та зберегти сім`ю, щоб їх спільні діти росли у повній сім`ї.\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що 22 липня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1329 (а. с. 15).\~ Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а. с. 16, 17). На даний час позивач [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають у [ADDRESS] , що стверджується відповідними довідками про надання/продовження допустимого перебування на території Словацької Республіки, виданими Міністерством внутрішніх справ Словацької Республіки (а. с. 18-21, 22-25, 26-29). Крім цього суд встановив, що відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, враховуючи наведене, вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що достовірних відомостей про заробіток (дохід) відповідача у суду немає, тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливим визначити розмір аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, суд враховує таке. Згідно ст. 67 Закону України «Про міжнародне приватне право» зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Якщо особа, яка має право на утримання, не може його одержати згідно з правом, визначеним у частині першій цієї статті, застосовується право їхнього спільного особистого закону. Якщо особа, яка має право на утримання, не може його одержати згідно з правом, визначеним частинами першою і другою цієї статті, застосовується право держави, у якій особа, яка зобов`язана надати утримання, має місце проживання. Відповідно до частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, враховуючи наведене, а також те, що достовірних відомостей про заробіток (дохід) відповідача у суду немає, тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання позивача [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Таким чином, оскільки позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, тому з врахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що судовий збір, який би мала понести позивач у розмірі 1 073,60 грн, підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved