Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

19.07.2024 [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Верес М.Я. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» (далі - ТДВ «СК «КРЕДО») про відшкодування майнової та моральної школи завданої внаслідок кримінального правопорушення. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вироком Тернопільського міськрайонного суду від 27.12.2023 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 3-х тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Звільнено [PERSON] від призначеного судом покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Крім того, його позов, як потерпілого задоволено частково та стягнуто із [PERSON] на його користь 10 000 грн витрат на правову допомогу та 20 000 грн моральної шкоди. Також, стягнуто із ТДВ «СК «КРЕДО» на його користь 13 400 грн витрат на лікування та 89 332,14 грн матеріальної шкоди у виді невиплаченого страхового відшкодування. Разом з тим, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10.04.2024 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.12.2023 щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України скасовано та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст. 49 КК України та кримінальне провадження закрито. При цьому, цивільні позови прокурора та його як потерпілого залишено без розгляду. Водночас, на переконання позивача звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною, а відтак він як потерпілий звертається до суду з даним позовом до винного та страховика про відшкодування майнової та моральної школи завданої внаслідок кримінального правопорушення. Так, позивач вказує, що порушення [PERSON] , яка керувала транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, спричинило йому тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, внаслідок чого він зазнав як майнової так і моральної шкоди. При цьому, станом на 12.12.2020, тобто на момент вчинення дорожньо - транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Dodge Caliber», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТДВ Страхова компанія «КРЕДО» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № AP 5130246. Зокрема, завдана йому моральна шкода полягає у емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, оскільки вчинення злочину стосовно нього внесли зміни в його життя, а саме у нього наявні щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемні одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Крім того, в момент отримання тілесних ушкоджень і в подальшому він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Також, наслідки події, що сталися потягли за собою нераціональне витрачання його життєвого часу на лікування, проведення правових заходів, консультація та подальша співпраця з адвокатом, допити в поліції та обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, та дотепер вимагають компенсаційних можливостей задля їх подолання. До негативних наслідків позивач поряд з іншим відносить непередбачувані транспортні витрати на будь-які поїздки, оскільки на тривалий час після ДТП і до цього часу йому та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Окрім цього, оскільки відповідач [PERSON] жодним чином не намагалась відшкодувати йому ні матеріальну, ні моральну шкоду, йому довелося звернутися за кваліфікованою правовою допомогою адвоката в межах розгляду кримінального провадження, у зв`язку із чим йому завдано майнової школи у вигляді витрат на послуги надання правової допомоги у розмірі 10 000 грн. Також, щодо майнової шкоди, то позивач вказує, що поніс витрати на лікування, у розмірі 25 400 грн, з яких, 13 400,60 грн - це витрати на лікування, які підтверджені розрахунковими чеками та ще 12 000 грн витрати на лікування зубів, яке на даний час не закінчилось та документально не підтверджені. Поряд з іншим, він зазнав матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження його транспортного засобу «Fiat Scudo», р.н. [NUMBER] , яка відповідно до висновку експерта від 18.03.2021 № CE-19/120-21/1326 - АВ становить 96 700,07 грн в перерахунку на курс долара США становить 3445 доларів США. На підставі викладеного позивач просить: стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 10 000 грн витрат на правову допомогу та 100 000 грн за завдану моральну шкоду; стягнути з ТДВ «СК «КРЕДО» на його користь матеріальну шкоду завдану внаслідок пошкодження його транспортного засобу у розмірі 3445 доларів США в перерахунку на національну валюту станом на момент прийняття рішення матеріальної шкоди та витрати на лікування в сумі 25 400,60 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.08.2024 судом зареєстровано відзив на позов поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Нюня О.І., з якого вбачається, що відповідач не визнає позов та вважає його необґрунтованим, недоведеним та безпідставним, оскільки винуватцем дорожньо - транспортної пригоди на її думку є водій невстановленого автомобіля, який не надав їй переваги при виїзді із додаткової смуги для руху, в результаті чого вона реагуючи на зміну напрямку невстановленого автомобіля, застосувала гальмування та змінила напрямок на зустрічну смугу, бо не встигала знизити швидкість до швидкості невстановленого автомобіля. Виявивши зустрічний вантажний автомобіль вона була змушена повертати автомобіль на свою смугу. Зіткнення між її автомобілем та не встановленим автомобілем не виникло лише тому, що вона змінила напрямок вліво і гальмувала, а невстановлений автомобіль, після того як перестроївся на її смугу, збільшив швидкість. Відповідач вказує, що позивач не надав докази на підтвердження її протиправних дій чи бездіяльності, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями чи бездіяльністю невстановленого водія, її та спричиненою шкодою. Щодо моральної шкоди, то відповідач зауважує, що позивачем до позову не долучено доказів психологічної травми з приводу втрати довіри до оточуючих людей, а тривалий розгляд справи є абсурдним доводом й нічого спільного з моральною шкодою завданою внаслідок ДТП немає, як і інші доводи, які на думку відповідача є безпідставними. В матеріалах справи відсутні медичний висновок, обстеження, виписки, а відповідач вважає неможливим надання оцінки чекам долученим до позову. Крім того, відповідач зазначає, що її цивільно-правова відповідальність, як водія транспортного засобу була застрахована, тому зобов`язання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди міг би виконати страховик в межах ліміту, визначеного договором і законом. З приводу витрат на правничу допомогу адвоката, то відповідач вказує, що до позовної заяви долучено квитанцію від 28.12.2020, а в долученому ордері наявне посилання на договір про надання правової допомоги від 15.04.2024, тобто до надання правничої допомоги в рамках даної цивільної справи вона немає відношення й жодним чином необґрунтовано визначену суму, як і відсутній попередній орієнтований перелік витрат, які позивач поніс чи очікує понести в рамках цієї справи. З огляду на викладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. 17.09.2024 представник відповідача ТДВ «СК «КРЕДО» Чарваєва А.О. через систему «Електронний суд» подала відзив на позов, в якому остання вказує, що позивачем не надано документальне підтвердження відповідного закладу охорони здоров`я про необхідність придбання ним ліків передбачених у чеках наданих до позовної заяви, зокрема, немає призначення лікаря з переліком необхідних ліків, дозуванням та тривалістю їх прийому, та не доведено доцільність придбання саме тих ліків, які зазначені у фіскальних чеках, а не будь-яких інших. Крім того, долучені позивачем до позову копії чеків, неякісні, а тому не можуть бути взяті до уваги. Також, позивачем не надано документального підтвердження його витрат на послуги стоматолога в розмірі 12 000 грн, при цьому, ні у вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, ні в ухвалі Тернопільського апеляційного суду в переліку травм, отриманих внаслідок ДТП, не зазначено травми обличчя, яка б призвела до пошкодження зубів. Відтак представник відповідача вважає, що заявлені позивачем витрати на лікування є необґрунтованими та не підлягають відшкодуванню ТДВ «СК «КРЕДО». Також представник відповідача вказує, що чинне законодавство передбачає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий має вчинити певні дії, а саме: звернутися у страхову компанію із повідомленням про ДТП встановленого МТСБУ зразка, письмовою заявою про виплату та надати інші документи, передбачені законом. У разі бездіяльності потерпілого щодо отримання страхового відшкодування, зокрема, неподання заяви, страхова компанія не має підстав для здійснення виплати. Водночас, позивач, не звертався до ТДВ «СК «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування по ДТП, що сталася 12.12.2020. При цьому, позивачем не було зазначено жодних об`єктивних причин поважності пропуску річного строку звернення до ТДВ «СК «КРЕДО». На підставі викладеного, представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити. Протокольною ухвалою суду від 05.11.2024 постановленою у судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Верес М.Я. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Нюня О.І. в судовому засіданні заперечили з приводу позовних вимог та просили відмовити у їх задоволені, з підстав викладених у відзиві на позов. Представник відповідача ТДВ «СК «КРЕДО» Чарваєва А.О. у судове засідання не з`явилась, проте у відзиві на позов просила розглядати справу без участі представника ТДВ «СК «КРЕДО». Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав: Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.12.2023 у справі № 607/727/22, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в розмірі 3-х тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 тисячу гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Звільнено [PERSON] від призначеного судом за даним вироком покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Також з поміж іншого, позов [PERSON] до [PERSON] та до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про стягнення із [PERSON] 10 000 грн на правову допомогу та 100 000 грн моральної шкоди, про стягнення із ТДВ «Страхова Компанія «Кредо» 96 700,07 грн. матеріальної шкоди та витрат на лікування в сумі 25400,60 грн. - задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 10 000 грн витрат на правову допомогу; 20 000 грн моральної шкоди. В іншій частині заявленого розміру моральної шкоди - в задоволенні відмовлено. Стягнуто із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» на користь [PERSON] 13 400 грн витрат на лікування; 89 332,14 грн матеріальної шкоди у виді невиплаченого страхового відшкодування. В іншій частині заявлених позовних вимог - у задоволенні відмовлено. З вказаного вироку вбачається, що 12.12.2020 близько 16 год. 00 хв. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки Dodge моделі Calibre р.н. [NUMBER] без пасажирів та вантажу, рухалася автомобільною дорогою М-09 сполученням «Тернопіль - Львів - Рава-Руська» у напрямку від м. Тернопіль до м. Львів. Водій [PERSON] рухалася на автомобілі марки Dodge моделі Calibre р.н. [NUMBER] зі швидкістю близько 80 км/год. посередині своєї смуги для руху. Попереду у попутному напрямку по додатковій смузі для руху рухався легковий автомобіль червоного (вишневого) кольору невстановленої марки та моделі з такою ж швидкістю. Водій [PERSON] не була достатньо уважна, належно не стежила за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагувала на їх зміну, чим порушила вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, які зобов`язували її своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. На ділянці дороги навпроти комплексу «Ерідон», що на 9 км, легковий автомобіль червоного (вишневого) кольору невстановленої марки та моделі увімкнув покажчик лівого повороту та здійснив маневр перестроювання у ліву смугу для руху, де рухався автомобіль марки Dodge моделі Calibre р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Водій [PERSON] , порушуючи вимоги пунктів: 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна дистанція», «безпечна швидкість», і виконання їх вимог), 12.3 ПДР України під час руху не обрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, здійснила виїзд на зустрічну смугу для руху, де в цей час у напрямку м. Тернопіль рухався автопоїзд у складі сідлового тягача DAF XF 95.480 р.н. [NUMBER] із напівпричепом Schmits р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , з яким допустила зіткнення у задню ліву частину напівпричепа, після якого відбулося наступне зіткнення з автомобілем марки Fiat моделі Scudo р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався позаду автопоїзда у складі сідлового тягача DAF XF 95.480 р.н. [NUMBER] із напівпричепом Schmits р.н. [NUMBER] в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки Fiat моделі Scudo р.н. [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді - лоскутного розриву заднього рогу медіального меніска (плоского хряща між суглобовими поверхнями кісток у колінному суглобі); ушкодження исиновіальної оболонки суглобу - розрив передньої синовіальної складки, крайовий втиснений (імпресійний) перелом кортикальної пластики дистального епіфізу стегнової кістки на рівні медіалного виростка з виразним перифокальним набряком кісткового мозку, поверхневі дрібні ушкодження наколінка у межах кортикального шару з проявами ушкодження (розтягнення) передньої хрестоподібної та медіальної колатеріальної (в ділянці стегнової кістки) зв`язок суглоба та забиття його м`яких тканин; прояви забиття (локальний набряк) м`яких тканин передньої поверхні грудей в ділянці грудини. Виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження не становили небезпеки для життя, проте за звичайним перебігом травматичного процесу викликає тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні і за цією ознакою належить до середньої тяжкості - п.п. 2.2.1 а, в та 2.2.2 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995). Порушення водієм [PERSON] вимог ч. 1 п. 1.5, п. 1.10, п. 2.3 «б, д», п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної ситуації та спричинення середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] . За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про доведеність винуватості обвинуваченої [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середнього ступеня тілесні ушкодження. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10.04.2024 у справі № 607/727/22, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.12.2023 щодо [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України скасовано. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, визначених ст.49 КК України та закрито кримінальне провадження. Цивільні позови прокурора та потерпілого залишено без розгляду. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Dodge Calibre р.н. [NUMBER] станом на 12.12.2020, тобто на момент ДТП була застрахована на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-5130246 укладеного із ТДВ «СК «КРЕДО». Відповідно до Висновку експерта автотоварознавчої експертизи за експертною спеціальністю 12.2 "Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власникові транспортного засобу" від 18.03.2021 №СЕ-19/120-21/1326-АВ встановлено, що сума матеріального збитку, завдана власнику автомобіля Fiat Scudo реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на 12.12.2020р. може складати 96700,07 грн. Відповідного до Звіту ТОВ «ЮЖТРАНСІНВЕСТ» від 22.06.2022 №18899/1976946 вартість утилізації пошкодженого КТЗ FIAT SCUDO, реєстраційний номер [NUMBER] може скласти 7367,93 грн. На підтвердження витрат понесених на лікування позивачем [PERSON] долучено до матеріалів справи копії квитанцій і фіскальних чеків, зокрема: фіскальний чек ТОВ «Прохелс» № 0736 від 15.12.2020 на суму 1 500 грн - МТР колінного суглобу; фіскальний чек ТОВ «Аптека низьких цін Львів» від 27.12.2020 на суму 111 грн - дексалгін таб. 25 мг. № 10; квитанція АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.1954489091.1 від 23.12.2020 на суму 9 700 грн - отримувач Ортоклініка, призначення платежу: медичні послуги (за операцію) [PERSON] ; фіскальний чек ТОВ «АВЕРСІ» № 0000061324 від 14.03.2021 на суму 290 грн - Терафлекс адванс № 60. Інші долучені до матеріалів копії квитанцій і фіскальних чеків неналежної якості, що унеможливлює їх прочитання. Відповідно до квитанції до угоди від 28.12.2020, адвокатом Вересом М.Я. отримано від [PERSON] кошти у розмірі 10 000 грн, за правову допомогу в якості потерпілого за ч. 1 ст. 286 КК України під час досудового розслідування та розгляді справи в суді першої інстанції. Як вбачається із висновку судового експерта Кирієнка В.Г. №04/22/14 складеного 06.02.2022 за матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12020210180000483 від 13.12.2020 по факту зіткнення автомобіля «Dodge Caliber» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] з вантажним автомобілем Daf XF 95.480 д.н.з. [NUMBER] , який рухався з напівпричепом марки Schmitz д.н.3. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та послідуючого зіткнення з автомобілем «Fiat Scudo» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Dodge Caliber» повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «Dodge Caliber» в даній дорожній ситуації не мала технічної можливості попередити виникнення дорожньо-транспортної пригоди. З технічної точки зору в діях водія автомобіля «Dodge Caliber» не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Водій невстановленого автомобіля повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій невстановленого автомобіля мав технічну можливість попередити виникнення дорожньо-транспортної пригоди. З технічної точки зору в діях водія невстановленого автомобіля вбачається невідповідність вимогам п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Постановою прокурора Тернопільської окружної прокуратури Жук І.О. від 21.12.2021, виділено з матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020210180000483, матеріали досудового розслідування щодо невстановленого водія за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Щодо позовних вимог заявлених позивачем до [PERSON] в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтями 1166, 1167 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З огляду на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003). Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України, закріплено підстави звільнення від доказування. Так, ч.6 передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Суд не бере до уваги посилання сторони відповідача на відсутність вини [PERSON] у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди та вважає доведеним факт вчинення відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із завданням позивачу [PERSON] моральної шкоди. Так, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.12.2023 у справі № 607/727/22, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в розмірі 3-х тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 тисячу гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Звільнено [PERSON] від призначеного судом за даним вироком покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Суд зауважує, що як вбачається із змісту даного вироку суду, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченої [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середнього ступеня тілесні ушкодження. Разом з тим, враховуючи те, що від дати вчинення [PERSON] кримінального правопорушення до дати ухвалення судом вироку минуло більше трьох років, відтак суд звільнив обвинувачену[PERSON] від кримінальної відповідальності у виді призначеного їй покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10.04.2024 у справі № 607/727/22, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.12.2023 щодо [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України скасовано. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, визначених ст.49 КК України та закрито кримінальне провадження. Поряд з цим, закриття провадження у справі, у зв`язку із закінченням строків давності, визначених ст.49 КК України не є реабілітуючою обставиною, то жодним чином не свідчить про відсутність у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Доводи сторони відповідача з приводу наявності вини у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди у діях водія невстановленого автомобіля суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані обставини не є предметом розгляду даної справи. Таким чином, оскільки спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із діями, вчиненими відповідачем, суд дійшов до переконання, що є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.). Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу [PERSON] шкоди, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача [PERSON] , яка, полягає у емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, наявності спогадів про наслідки психотравмуючої події, страху можливого повторення подій, негативних переживання. Крім того, суд враховує, що в результаті дорожньо - трансполярної пригоди позивач зазнав тілесних ушкоджень середньої тяжкості, у зв`язку із чим переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес та перебував на лікуванні та реабілітації, що викликало у нього фізичні незручності, психологічний дискомфорт та тимчасову відірваність від активного соціального життя. Більше того, внаслідок значного пошкодження його транспортного засобу, позивач по даний час позбавлений користуватись своїм автомобілем та несе витрати на громадський транспорт. Разом з тим, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн оцінені суб`єктивно та є завищеними, а тому враховуючи вищевикладені обставини, засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, приходить до переконання, що розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу [PERSON] становить 20 000 гривень. Також, на переконання суду з відповідача [PERSON] в користь позивача підлягає стягненню майнова шкода, завдана позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме 10 000 грн витрат на правничу допомогу, які понесені [PERSON] в ході розгляду кримінального провадження, що підтверджується наявною у матеріалах справ квитанцією до угоди від 28.12.2020. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача ТДВ «СК «КРЕДО»матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди суд зазначає наступне. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. На підставі п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно ч.1 ст.990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно преамбули регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до Висновку експерта автотоварознавчої експертизи за експертною спеціальністю 12.2 "Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власникові транспортного засобу" від 18.03.2021 №СЕ-19/120-21/1326-АВ встановлено, що сума матеріального збитку, завдана власнику автомобіля Fiat Scudo реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на 12.12.2020р. може складати 96700,07 грн. Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Стаття 30 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з роз`ясненнями пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду i якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так i при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості, перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Така ж позиція викладена в багатьох постановах ВС, у яких зазначено, що якщо пошкоджений ТЗ не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж ТЗ визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП (постанови від 14.03.2018 у справі № 337/5881/14-ц, від 15.03.2018 у справі № 564/2464/14-ц, від 04.04.2018 у справі № 758/8578/15-ц, від 18.04.2018 у справі № 361/3094/15-ц, від 13.06.2018 у справі № 444/577/16-ц, від 31.10.2018 справа № 343/2372/15-ц, від 12.12.2018, справа № 466/7010/16, від 18.12.2018, справа № 524/561/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 753/21303/16-ц. Як вбачається із змісту висновку експерта автотоварознавчої експертизи за експертною спеціальністю 12.2 "Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власникові транспортного засобу" від 18.03.2021 №СЕ-19/120-21/1326-АВ, за результатами експертного дослідження експерт прийшов до висновку, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Fiat Scudo реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на 12.12.2020 дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження та може складати 96700,07 грн, оскільки транспортний засіб не можливо відновити відповідно до технічних вимог виробника. Таким чином, у відповідності до ст. 30 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб Fiat Scudo реєстраційний номер [NUMBER] вважається фізично знищеним, а тому позивач [PERSON] має право на відшкодовування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідного до Звіту ТОВ «ЮЖТРАНСІНВЕСТ» від 22.06.2022 №18899/1976946 вартість утилізації пошкодженого КТЗ FIAT SCUDO, реєстраційний номер [NUMBER] може скласти 7367,93 грн. Таким чином враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ТДВ «СК «КРЕДО»в користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 89 332,14 грн. Поряд цим, визначений позивачем [PERSON] розмір матеріальної школи у валюті США в розмірі 3445 доларів США при правовідносинах щодо невиплати страхового відшкодування застосуванню не підлягає, так як суперечить нормам Цивільного законодавства, а тому у цій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо витрат понесених позивачем [PERSON] витрат на лікування, то суд вважає доведеним розмір витрат понесених позивачем на суму 11 601 грн, які також підлягають стягненню з ТДВ «СК «КРЕДО», оскільки саме такий розмір витрат підтверджений долученими до матеріалів справи квитанціями та фіскальними чеками. З приводу інших копій квитанцій наявних у матеріалах справи, то суд зауважує, що такі є неналежної якості, що унеможливлює їх прочитання, а відтак із них неможливо встановити, що такі стосуються лікування [PERSON] . Також не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з ТДВ «СК «КРЕДО» 12 000 грн на лікування у стоматолога, оскільки такі витрати не підтвердженні жодними доказами. Щодо доводів представника відповідача ТДВ «СК «КРЕДО» з приводу того, що позивач [PERSON] не звертався до ТДВ «СК «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування, то суд звертає увагу, що звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к). Як вбачається із вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.12.2023 у справі № 607/727/22, до початку судового розгляду потерпілим [PERSON] заявлено цивільний позов до відповідача - 1 - обвинуваченої [PERSON] про стягнення на його користь 10000 грн. понесених витрат на правову допомогу, 100000 грн. нанесеної моральної шкоди, а також до відповідача - 2 - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» про стягнення на його користь матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження транспортного засобу у виді невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 96700,07 грн. та 25400,60 грн. понесених витрат на лікування, а тому суд відхиляє зауваження представника відповідача ТДВ «СК «КРЕДО» з приводу не звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості та підставності заперечень проти позову. Саме на сторони покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції у справі. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Верес М.Я. до [PERSON] , ТДВ «СК «КРЕДО»про відшкодування майнової та моральної школи завданої внаслідок кримінального правопорушення, слід задовольнити частково. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а позивач на підставі п. 6 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви, з відповідачів [PERSON] та ТДВ «СК «КРЕДО» слід стягнути в користь держави судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог, у розмірі 1309,33 грн, в рівних частках, тобто по 654,67 грн з кожного (130 933,14 / 278 230,03 * 2782,30 = 1309,33).

Outcome: partial