Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] 18.10.2024 звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вони з відповідачем [PERSON] 21.04.2015 зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітніх дітей дочку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства сторони припинили. При цьому, неповнолітні доньки [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею, самостійно вона невзмозі забезпечити належний рівень життя дітей, оскільки має невеликий розмір доходу, а відповідач як батько таких є працевлаштованим та інших осіб на утриманні не має. Тому з огляду на вказані обставини [PERSON] просить суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 21.10.2024 ухвалою судді Диканського районного суду полтавської області позовну заяву залишено без розгляду, надано позивачці строк для усунення недоліків, які усунуто 28.10.2024 29.10.2024 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позовних вимог, просив розгляд справи проводити без його участі. З огляду на вказане суд провів розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони 21.04.2015 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Диканського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 21 (а.с. 6). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалось. Шлюбні стосунки між подружжям та ведення спільного господарства фактично припинені, відновлювати їх сторони наміру й бажання не мають. Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Як зазначає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Вказане свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суду зазначає наступне. Позивачка [PERSON] в позові просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання\~неповнолітніх дочок\~ [PERSON] та\~ [PERSON] в\~розмірі 1/3\~частини усіх\~видів заробітку,\~але не\~менше одного\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку з мотивів того, що діти проживають разом з нею, вона не взмозі самостійно забезпечити належний рівень життя дітям, а сам відповідач є працездатним, працюючим та фізично здоровим, інші особи на утриманні відсутні. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» з 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років 2 563 грн., для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому суд звертає увагу на положення ст. 141 СК України, у яких вказано, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Отже, зважаючи, що відповідач свій обов`язок по утриманню дитини належним чином не виконує, неповнолітні доньки проживає з матір`ю та перебувають на її утриманні, відповідач не надав доказів того, що він виконує належним чином покладений на нього обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей, проте обов`язок утримання дітей є рівним як батька так і матері, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дітей аліменти в розмірі по 1/3 частин від всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення ним повноліття, оскільки відповідач працездатний, а отже тому спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітнім донькам у вказаному судом розмірі. Крім цього, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід державни судовий збір, оскількии при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати такого. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial