Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовомдо [PERSON] та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги\~позивач мотивував\~тим,\~що [INFO] померла\~його мама\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Після \~смерті матері\~відкрилася спадщина\~на належне\~їй майно,\~в тому\~числі на житловий будинок [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем першої черги за законом, який фактично вступив в управління спадковим майном, позивач звернувся до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори С.В. Капріян, де заведена спадкова справа № 318/2014. Розглянувши подані позивачем документи, на частину спадкового майна нотаріусом видано відповідні правовстановлюючі документи. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на спадковий житловий будинок нотаріус відмовила. Причиною для прийняття такого рішення стали наступні обставини. Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області 10.04.1964, вищезгадане господарство відносилося до колгоспного двору, що унеможливлює визначити частки спадкодавця. Спадковий житловий будинок побудований у 1991 році на земельній ділянці розміром 0,15 га. Суспільна група даного господарства - колгоспний двір, головою якого записаний дідусь позивача [PERSON] . Право власності\~на майно,\~яке належало\~колгоспному двору\~і збереглося\~після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15 квітня 1991 року в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими: дідо позивача Випас [PERSON] , 1923 р.н., який помер [INFO] ; баба позивача [PERSON] , 1931 р.н., яка померла [INFO] ; мама позивача [PERSON] , 1949 р.н., яка померла [INFO] ; сестра позивача відповідачка [PERSON] , 1974 р.н. та позивач. З часу народження й по сьогодні позивач фактично проживає у спадковому будинку. При житті всіх родичів здійснював догляд за ними, вели спільне господарство та мали спільний побут. Увесь час позивач самостійно сплачував комунальні послуги та здійснював інші фінансові витрати щодо утримання господарства в належному стані. Поховання мами, діда й баби теж проводив позивач з сім`єю. Тобто, позивач володіє і відкрито користується даним нерухомим майном із земельною ділянкою, обробляє землю та сплачує земельний податок, доглядає за будинком та утримує його, що свідчить про фактичний вступ в управління спадковим майном. Ухвалою суду від 02.07.2024 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачка [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України,\~12.08.2024подала до суду зустрічний позов до [PERSON] та просить визнати за нею право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що станом на 15 квітня 1991 року (час припинення існування колгоспних дворів) в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими: дідусь по маминій лінії споріднення Випас [PERSON] , 1923 р.н., який помер [INFO] ; бабуся по маминій лінії споріднення [PERSON] , 1931 р.н., яка померла [INFO] ; мама [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; позивачка за зустрічним позовом [PERSON] , [INFO] та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , [INFO] . Отже, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/5 частині будинковолодіння. Позивачу за первісним позовом [PERSON] належить 1/5 частина вищевказаного господарства, як члену колишнього колгоспного двору. Також він претендує на 3/5 частини будинковолодіння, спадкуючи після смерті родичів, що разом становить 4/5 частини спадкового будинковолодіння. Позивачка за зустрічним позовом, як член колишнього колгоспного двору, претендує на 1/5 частину вищезгаданого господарства. Ухвалою суду\~від 15\~серпня 2024\~р.\~зустрічний позов\~прийнято до\~спільного розгляду\~з первісним\~позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 30.09.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивача-відповідача [PERSON] адвокат Бундзяк У.М. 11.11.2024 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача-відповідача, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Від відповідачки-позивачки [PERSON] судом 09.10.2024 засобами поштового зв`язку отримано заяву про розгляд справи без її участі, де зазначено, що вимоги зустрічної позовної заяви вона підтримує в повному обсязі. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України,\~відповідно до\~якої учасник\~справи має\~право заявити\~клопотання про\~розгляд справи\~за його\~відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 10 квітня 1964 р., виданого виконкомом Чернелицької селищної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 7 від 9 квітня 1964 р., вбачається, що ціле домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку і розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, де головою є [PERSON] . Номер житлового будинку [ADDRESS] змінено на номер 7, про що свідчить довідка № 217, видана 20.06.2024 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 у житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1923 р.н., [PERSON] , 1931 р.н., [PERSON] , 1949 р.н., [PERSON] , 1974 р.н., [PERSON] , 1978 р.н., що стверджується довідкою № 85, виданою 05.06.2024 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище та ім?я на [PERSON] , запис від 29 серпня 2002 р., що стверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] , виданого 29 серпня 2002 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Городенківського районного управління юстиції. [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище та ім?я на [PERSON] , запис за № 93 від 09 вересня 2004 р., що стверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] , виданого 09 вересня 2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції. Відповідно до\~ч.1\~ст.120\~ЦК України\~(в\~редакції 1963\~року,\~яка діяла\~на час\~виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному. Член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] у віці 75 років у селищі Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 20 від 03.05.2007, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.05.2007 Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. \~ \~ \~ \~За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. \~ \~ \~ \~ [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані та проживали: чоловік [PERSON] , 1923 р.н., дочка [PERSON] , 1949 р.н., онук [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією довідки № 27, виданої 27.02.2024 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, та довідкою № 84, виданою 05.06.2024 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Те,\~що [PERSON] ,\~1923\~р.н.,\~та спадкодавець\~ [PERSON] ,\~1931\~р.н.,\~були подружжям\~свідчить копія\~свідоцтва про\~одруження серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 26\~квітня 1979\~р.\~Чернелицькою селищною\~радою Городенківського\~району Івано-Франківської\~області,\~ актовий запис № 2 від 26 квітня 1979 р. Родинні відносини між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [PERSON] , як дочкою та батьком, матір`ю стверджується копіями: свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 15 липня 1966 р. Городенківським рай бюро ЗАГС Івано-Франківської області, актовий запис за № 146 від 15 липня 1966 р.; копією Витягу № 00045370150 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 05 червня 2024 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з якого вбачається, що [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу з [PERSON] змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 20 від 03 листопада 1973 р., складений виконавчим комітетом Олієво-Кролівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, шлюб розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 38 від 25 травня 1981 р. Позивач-відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , актовий запис за № 1 від 21 січня 1978 р., що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 вересня 2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції. Відповідачка-позивачка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~є дочкою\~ [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 02 лютого 1974 р. Олієво-Королівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 5 від 02 лютого 1974 р.; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07 березня 1993 р. виконкомом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із укладенням шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 10 від 07 березня 1993 р. Наведене свідчить, що позивач-відповідач\~ [PERSON] \~та відповідачка-позивачка\~ [PERSON] є онуками [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] заповіту не вчиняла. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] та чоловік [PERSON] , які в рівних частках прийняли спадщину після її смерті, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В матеріалах справи наявна копія спадкової справи № 10/2010, надана суду Городенківською державною нотаріальною конторою, з якої вбачається, що державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Паньківим Д.М. позивачу-відповідачу [PERSON] 13.01.2010 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 22, на спадкове майно баби [PERSON] , яке складається із двох земельних ділянок згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ІФ № 001063. Однак, суд критично оцінює доказ прийняття позивачем-відповідачем [PERSON] спадщини після смерті баби [PERSON] , визнає його неналежним, оскільки вищезазначене свідоцтво видане з порушенням вимог закону, зокрема, глави 86 ЦК України «Спадкування за законом», а саме, видане на підставі ст. 1266 ЦК України відповідно до якої спадкування здійснюється за правом\~представлення,\~а саме: внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, в той час, коли мати позивача-відповідача [PERSON] \-- [PERSON] була живою на час відкриття спадщини після смерті її ж матері [PERSON] та прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 2/10 (1/5) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Дочка спадкодавця\~ [PERSON] \~та чоловік\~ [PERSON] ,\~як спадкоємці\~першої черги\~за законом,\~в рівних\~частках успадкували\~вищезгадану частку\~житлового будинку\~з відповідною\~часткою господарських\~будівель та\~споруд,\~що становить\~по 1/10\~частці,\~однак до\~нотаріуса за\~видачею їм\~свідоцтв про\~право на\~спадщину за\~законом на\~дані частки\~спадкового майна\~не зверталися. Згідно ч.3 ст.1296 ЦПК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька\~фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За заповітом, посвідченим 27 березня 2007 р. секретарем виконавчого комітету Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в книзі для запису нотаріальних дій під № 20, [PERSON] , житель селища Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, свій власний житловий будинок, господарські приміщення, які знаходяться в [ADDRESS] , земельну частку (пай) Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ІФ № 001066 заповів своїй дочці [PERSON] , а автомобіль «Таврія» реєстраційний номер [NUMBER] заповів [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 43779255 (номер в реєстрі нотаріальних дій 20), що стверджується копією Витягу № 20260542 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданого 18.06.2009 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. Голова колгоспного\~двору [PERSON] помер [INFO] у віці 85 років у селищі Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 4 від 23.01.2009, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.01.2009 Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1949 р.н., [PERSON] , 1978 р.н., що стверджується довідкою № 83, виданою 05.06.2024 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Із копії спадкової справи № 552/2009, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (18.06.2009) подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини в користь свого сина [PERSON] , що не суперечить вимогам ч.1 ст.1274 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Отже, право на спадкування на все заповідане спадкодавцем [PERSON] майно одержав позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини (18.06.2009). Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлого немає. Однак, із матеріалів спадкової справи № 552/2009 вбачається, що державний нотаріус Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Паньків Д.М. 13.01.2010 видав позивачу-відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 21, на спадкове майно діда [PERSON] , яке складається із двох земельних ділянок згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ІФ № 001066. Суд визнає даний доказ неналежним, оскільки вищезазначене свідоцтво видане з порушенням вимог спадкового права, визначених ЦК України, а саме, видане на підставі ст. 1266 ЦК України відповідно до якої спадкування здійснюється за правом представлення, а саме: внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, в той час, коли спадкування після смерті [PERSON] здійснювалося позивачем-відповідачем [PERSON] за заповітом. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 3/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 2/10 частки якого належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/10 частки успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на успадковане майно [PERSON] не оформив. Позивач-відповідач [PERSON] ,\~як спадкоємець\~за заповітом,\~успадкував вищезгадану\~частку житлового\~будинку з\~відповідною часткою\~господарських будівель\~та споруд,\~однак до\~нотаріуса за\~видачею йому\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом на\~дану частку\~спадкового майна\~не звертався. Член колгоспного\~двору -\~мати позивача\~ [PERSON] померла [INFO] у віці 65 років у селищі Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 від 12.05.2014, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.05.2014 виконкомом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею був зареєстрований та проживав [PERSON] , 1978 р.н., що стверджується довідкою № 82, виданою 05.06.2024 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. [PERSON] заповіту не вчиняла. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син позивач-відповідач [PERSON] та дочка відповідачка-позивачка [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Із копії\~спадкової справи\~№ 318/2010,\~наданої суду\~Городенківською державною\~нотаріальною конторою,\~вбачається,\~що позивач-відповідач\~ [PERSON] ,\~як спадкоємець\~першої черги\~за законом,\~прийняв спадщину\~після смерті\~матері [PERSON] ,\~оскільки постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини. Відповідачка-позивачка [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняла, оскільки не проживала\~разом із\~спадкодавцем на\~час відкриття\~спадщини та\~у строк,\~визначений ч.1\~ст.1270\~ЦК України, не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю [PERSON] майно одержав позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. Прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , позивач-відповідач [PERSON] \~15.11.2014 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Йому 25.03.2017 державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори видано два свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 396 та за № 397, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території села Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, площами: 0,0200 га, кадастровий номер 2621682900:03:001:0123; 1,4689 га, кадастровий номер 2621682900:03:001:0063, що належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії: ЯД № 858379, ЯД № 820340. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 3/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 2/10 частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/10 частки успадкована нею після смерті матері [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на успадковане майно [PERSON] не оформила. Підставою звернення позивача-відповідача [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 1799/02-31 від 28 травня 2024 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав, з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 08.05.2024, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1991 р., господарські будівлі та споруди в 1960, 1991 роках. \~ \~ \~ \~ Однак, слід зазначити, що технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами не є беззаперечним доказом року спорудження (побудови) будинку, допоміжних (господарських) будівель і споруд, оскільки рік спорудження (побудови) зазначається за словами замовника технічної інвентаризації і не потребує надання будь-яких підтверджуючих документів. Ринкова вартість житлового будинку літ. «А» загальною площею 106,8 кв.м, житловою площею 49,5 кв.м, господарських будівель і споруд, що знаходяться за вищевказаною адресою, станом на 21.05.2024 становить 267000 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 0,85 га, в т.ч. 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, про що свідчить довідка № 81, видана 05.06.2024 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. \~ \~ \~ \~З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 384762480, сформованої 28.06.2024, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 10.04.1964 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської\~області.\~Однак,\~даний житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~належав йому, [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та Чорнопському (до зміни імені [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, успадкували після смерті [PERSON] по 1/10 частці житлового будинку з відповідною\~часткою господарських\~будівель та\~споруд по [ADDRESS] , однак до\~нотаріуса за\~видачею їм\~свідоцтв про\~право на\~спадщину за\~законом на\~дані частки\~спадкового майна\~не зверталися. Крім того, їм належить по 2/10 (1/5) частки у даному житловому будинку, як членам колишнього колгоспного двору, що разом становить по 3/10 частки. Позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкував після смерті [PERSON] 3/10 частки житлового будинку з відповідною\~часткою господарських\~будівель та\~споруд по [ADDRESS] , однак до\~нотаріуса за\~видачею йому\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом на\~дану частку\~спадкового майна\~не звертався. Також, позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкував після смерті матері [PERSON] 3/10 частки житлового будинку з відповідною\~часткою господарських\~будівель та\~споруд по [ADDRESS] , однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки у ньому між членами бувшого колгоспного двору не визначені, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дану частку нерухомого майна. Крім того, позивачу-відповідачу [PERSON] належить 2/10 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 8/10 (4/5) частки. Також судом встановлено, що відповідачка-позивачка [PERSON] правомірно\~набула право\~власності на\~1/5\~частки житлового\~будинку з відповідною\~часткою господарських\~будівель та\~споруд по [ADDRESS] , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем-відповідачем [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. \~ \~ \~ \~На підставі\~ст.ст.\~120,\~123,\~563\~ЦК УРСР\~(1963\~р.),\~ст.ст.\~316,\~317,\~325,\~328,\~347,\~392,\~1216,\~1217,\~1220,\~1222,\~1223,\~1233,\~1241,\~1258,\~1261,\~1267-1270,\~1274,\~1296-1297\~ЦК України\~(2003\~р.), 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial