Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

11.04.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в особі представника адвоката Хоміча А.А., до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ОСББ «Чернишевського 30», в якій представник позивача просить усунути у користуванні [PERSON] нерухомим майном: п`ятикімнатна квартира, загальною площею 221,4 кв.м., житловою площею 139, 8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] та інших осіб та звільнення цієї квартири від їхніх речей, та судові витрати покласти на відповідачів. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивачем було придбано з аукціону квартиру [ADDRESS] , однак відповідачі не звільнили квартиру в добровільному порядку та безпідставно перебувають в ній, зокрема відповідачу [PERSON] за вказаною адресою було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. В подальшому вказану адресу змінено, але [PERSON] та його матір [PERSON] продовжуються проживати у вказаній квартирі, та на звернення позивача не реагують, комунальні послуги не сплачують. За вказаних обставин, відповідач та інші особи, що знаходяться у квартирі, що належить позивачу підлягають примусовому виселенню, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки вказане обмежує права власника майна. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались. Представник позивача адвокат Хоміч А.А. та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, та просили ухвалити заочне рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, причину не явки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів та представника третьої особи, та за наявними в справі доказами. 11.04.2024 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. 24.04.2024 судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідачів. Ухвалою судді від 29.04.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.07.2024 закрито підготовче провадження по вказаній справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 10.10.2024 задоволено клопотання представника позивача про здійснення електронного запиту з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача [PERSON] 10.10.2024 судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача [PERSON] . Судом встановлено, що згідно з актом приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Шинделя В.А. про проведений електронний аукціон від 18.08.2023 при примусовому виконанні виконавчих листів №646/15793/15-ц, №953/8783/20, 646/8070/19, 953/14883/20 про стягнення з [PERSON] на користь стягувачів [PERSON] та [PERSON] проведено електронний аукціон квартири [ADDRESS] . Переможцем торгів став [PERSON] . Відповідно до свідоцтва від 23 серпня 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. на підставі акту про проведений електронний аукціон, посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з п`ятикімнатної квартири [ADDRESS] . За вказаних обставин, позивач є власником квартири [ADDRESS] . Вимоги позивача про усунення порушень з боку відповідачів залишені останніми без задоволення. За вказаних обставин, у квартирі належній позивачеві продовжують мешкати відповідачі, та знаходяться їх там речі, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до статті 55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої\~статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Стаття 41\~Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Частиною першою статті 319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що набув право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку реалізації майна з електронних торгів, проте проживання у вказаній квартирі відповідачів та знаходження їх речей обмежують його право як власника квартири, тому сторона позивача просить усунути йому перешкоди у користуванні його власністю шляхом примусового виселення відповідачів з вказаної квартири, та звільнення цієї квартири від їхніх речей. Згідно ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі\~ст.\~310\~ЦК України фізична особа має право на місце проживання. При цьому, згідно\~ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Положення статті 391\~ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Тлумачення статті 391\~ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 679/1657/18 (провадження № 61-12028св19), вказано, що найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно ч. 3 ст.\~116\~ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. За змістом ст.\~109\~ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Визначальним для захисту права на підставі вказаних норм права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною 2\~статті 109 ЖК України\~стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною 4\~статті 109 ЖК України, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до\~статті 132-2 цього Кодексу. Якщо спірне майно було придбано частково за особисті кошти і частково за кошти отриманого кредиту, то вважати його придбаним за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, не можна, а відтак, і виселенню з такої квартири без надання іншого жилого приміщення, відповідачі не підлягають. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18, провадження № 61-16820сво19. Глава 5 ЦПК України присвячена врегулюванню питання доказів та доказування. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Відповідно до частини першої, третьої\~статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, у квартирі належній позивачеві ніхто не зареєстрований, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим з 07.06.2024 за адресою: [ADDRESS] , відомості про місце реєстрації відповідача [PERSON] відсутні. Докази, що позивачу чиняться перешкоди у його праві власності відсутні (зокрема, не надано доказів щодо звернення позивача до органів поліції щодо вселення, докази знаходження речей відповідачів чи будь-яких осіб у спірній квартирі також відсутні, та докази того, що позивачеві відмовлено у добровільному виселенні відповідачами також відсутні). Вимога про усунення порушень відповідачами отримана не була. Посилання позивача на ухвали суду про продовження запобіжного заходу відповідачу [PERSON] суд вважає необгрунтованими, оскільки вони з посиланням на «АДРЕСУ_2», та на даний час запобіжний захід відповідачеві обрано за іншою адресою, про що зазначає сам позивач. Доказів, що спірна квартира придбана за кредитні кошти матеріали справи також не містять. Таким чином, судом встановлено, що позивач не довів факт наявності перешкод у користуванні квартирою, та не конкретизовано яких інших осіб повинен виселити суд з займаної квартири, та виселення осіб неможливе без надання іншого жилого приміщення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають за наведених вище обставин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed