Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

позов зареєстрований судом 15.07.2024 року і мотивований тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 23.09.2019-100002379 від 23.09.2019 року, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 8\~000 грн. на строк 14 календарних днів з дати отримання, за процентною ставкою 28%, зі сплатою відсотків та поверненням кредиту. Кредит був наданий у формі електронного переказу на реквізити, вказані позивачем у заявці на видачу кредиту, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг у повному обсязі. 30.11.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» був укладений договір факторингу № 301121-1. Згідно з договором відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 23.09.2019-100002379 від 23.09.2019 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, інших передбачених договором платежів, боржником за яким є [PERSON] . На адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 року та вимога про сплату заборгованості за кредитним договором, яка була залишена без задоволення. Станом на 25.06.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 23.09.2019-100002379 від 23.09.2019 року становить 14\~240 грн. (ця сума складається із основного боргу 8\~000 грн., відсотків 2\~240 грн., а також штрафу 4\~000 грн, нарахованого на підставі п.5.4 кредитного договору). На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 612, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Новий колектор» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 23.09.2019-100002379 від 23.09.2019 рокув загальній сумі 14\~240 грн. та судові витрати. Представник позивача адвокат Моісеєнко М. в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно за адресою реєстрації проживання. Відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223,\~280 ЦПК України\~суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі заявки [PERSON] від 23.09.2019 року, що підписана ним одноразовим ідентифікатором S1449, 23.09.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 23.09.2019-100002379 згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 8\~000 грн. на строк 14 календарних днів з дати отримання, за процентною ставкою 28%, зі сплатою відсотків та поверненням кредиту. Згідно п. 5.3 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта)сторони домовились, що позичальник надає кредитору згоду на відступлення права вимоги боргу позичальника за договором будь-якій третій особі або особам, без отримання на це додаткової згоди позичальника. У випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом (п.5.4). Згідно п.8.1, договір діє протягом 28 днів. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення договору, яке мало місце під час дії договору. Кредит в розмірі 8\~000 грн. згідно кредитного договору № 23.09.2019-100002379 від 23.09.2019 року був наданий на картку № [NUMBER] . Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг у повному обсязі. 30.11.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» був укладений договір факторингу № 301121-1. Згідно з договором та реєстром № 1, відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 23.09.2019-100002379 від 23.09.2019 року на основну суму кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, інших передбачених договором платежів, боржником за яким є [PERSON] . Про відступлення права вимоги відповідач був повідомлений, однак, заборгованість не погасив. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує у вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~ \~Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, судом було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 23.09.2019 року між «ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору № 23.09.2019-100002379 від 23.09.2019 рокута отримання позичальником кредитних коштів в сумі 8\~000 грн. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який не був оспорений відповідачем, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Новий колектор» за кредитним договором № 23.09.2019-100002379 від 23.09.2019 року становить 14\~240 грн. Дана суму складається із основного боргу 8\~000 грн., відсотків 2\~240 грн., а також штрафу 4\~000 грн, нарахованого на підставі п.5.4 кредитного договору. Станом на день розгляду справи заборгованість за кредитним договором не погашена, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 23.09.2019-100002379 від 23.09.2019 року в загальному розмірі 14\~240 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~422, 40 грн., сплата якого підтверджена платіжною інструкцією № 1045 від 01.07.2024 року. Правнича допомога позивачеві у даній справі була надана на підставі договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024 року, укладеного між АО «Верітас центр» та ТОВ «Новий колектор», в якому визначено вартість 4\~000 грн. за один позов без врахування вартості поштових послуг та судового збору, здійснення оплати передоплатою (авансом) або після подачі позову (п.п. 3.1, 4.1), звіту про виконану роботу від 08.07.2024 року, платіжною інструкцією № 864 від 03.07.2024 року на суму 4\~000 грн. за позов до [PERSON] . Враховуючи вимоги ст.ст. 137, 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу у даній справі 4\~000 грн.

Outcome: approved