Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

У квітні 2024 р. до суду надійшов позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Позивач та відповідач мешкають окремо, дитина проживає разом з відповідачем. Для якомога кращого задоволення потреб дитини у спілкуванні з батьками, а також для реалізації права кожного із сторін на спілкування із власною дитиною виникає потреба у нормуванні та впорядкуванні проведення їх часу з дитиною, оскільки були випадки, коли відповідач чинила перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, в зв`язку з чим позивач вимушений був звертатись в поліцію для фіксації зазначених фактів. Для захисту своїх прав і законних інтересів позивач звертається до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Петренко Н.О. від 17.04.2024 р. відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 09.07.2024р. прийнято зустрічний позов до одного провадження з первісним позовом [PERSON] . Ухвалою суду від 09.07.2024 р. закрито підготовче судове засідання. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Петренко Н.О. від 02.10.2024 року заяву [PERSON] про відвід судді Петренко Наталії Олексіївни - задоволено. Відведено головуючого суддю Петренко Наталію Олексіївну від розгляду цивільної справи та передано до канцелярії суду для авторозподілу відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України. 03.10.2024 р. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передано на розгляд судді Єросовій І.Ю. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Єросової І.Ю. 07.10.2024 р. матеріали цивільної справи прийнято до свого провадження. У судовому засіданні позивач та позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, заперечує проти задоволення зустрічного позову. У судовому засіданні відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зустрічний позов підтримує та просить задовольнити. У судове засідання третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не з`явилась, своєю заявою просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника служби. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] про що 10.07.2019 р. Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено актовий запис №1663 та видано відповідне свідоцтво. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.10.2022 р. №466 "Про визначення способів участі у вихованні дитини громадянина [PERSON] " визначено такі способи участі батька, громадянина [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , а саме: щосуботи з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. Як вбачається з листа Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА в м.Києві від 28.04.2023 р. №40-909, Службою розглядалось питання присутності [PERSON] під час зустрічей з дитиною за встановленим графіком визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини та спілкуванні з нею, що як вважає останній є порушенням його права на вільне та особисте спілкування з малолітньою дочкою. 06.02.2024 р. [PERSON] звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА в м.Києві із заявою від 06.02.2024 р. №230-М про невиконання [PERSON] розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.10.2022 р. №466 "Про визначення способів участі у вихованні дитини громадянина [PERSON] " шляхом перешкоджання батьку у побаченнях з дитиною. 17.02.2024 р. [PERSON] звертався до Святошинського УП ГУНП у м.Києві із заявою про перешкодження йому у вихованні дитини. Відділом поліції рекомендовано звернутись заявнику до суду із позовом про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею. Згідно висновку третьої особи у даній справі Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.05.2024 р. "Про визначення способів участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] " [PERSON] визначено способи участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дочкою [PERSON] , Служба у справах дітей рекомендує таке визначення способів участі у вихованні: щосуботи з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; кожного парного року Новорічні та Різдвяні свята, День Святого Миколая, Великдень з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв; два дні під час весняних, осінніх та зимових канікул дитини з 10 год. 00 їв. до 20 год. 00 хв.; щороку кожен другий тиждень місяця у літній період. Вирішуючи позовні вимоги позивача, суд виходить з наступного. Щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства" визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Суд, зважаючи на обставини справи, а саме, вчинення матір`ю дитнни [PERSON] перешкод батьку [PERSON] у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , що не заперечується жодною зі сторін та підтверджується наданими суду доказами, вважає наявним вчинення [PERSON] перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] . Під час розгляду справи відповідачкою не спростовано наявність у позивача права на особисте спілкування з дитиною, передбачене положеннями частини другої статті 157 СК України, не доведено неспроможність батька спілкуватися та брати участь у вихованні доньки, що могло б перешкоджати нормальному її розвитку. Щодо позовної вимоги про визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із ст. ст. 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України: мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом; питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини; якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У пункті 100 рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" (заява N 2091/13) та у пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (заява N 10383) зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі, у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Матеріали справи свідчать, що відповідачка [PERSON] чинить перешкоди у вільному спілкуванні позивача з їх спільною малолітньою дитиною [PERSON] . Це перешкоджання матір дитини пояснює неналежною опікою та нездатністю батька дитини у забезпеченні її належного харчування та розпорядку дня. Позивач звертався до органу опіки із заявами про перешкоджання йому у спілкуванні з донькою та висловлення ним бажання брати участь у її вихованні та утриманні. Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, однак способи участі батька у вихованні дитини мають відповідати, в першу чергу, інтересам самої дитини з якнайкращим забезпеченням її фізичного, психологічного розвитку та дотримання режиму занять і відпочинку. При встановленні графіку участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд виходить із того, що сторони протягом тривалого часу не змогли домовитись про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Спілкування батька з дитиною не буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд доходить переконання, що спілкування позивача з дитиною буде сприяти її повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю не лише матері [PERSON] , а і під опікою батька [PERSON] , що забезпечить виховання дитини в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Участь позивача у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання прав позивача, як батька, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Таким чином, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та визначити спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановивши графік для зустрічей батька [PERSON] у вихованні [PERSON] , [INFO] в такому порядку: - надавати можливість [PERSON] вільно спілкуватись із [PERSON] засобами телефонного зв`язку та через наявні месенджери з урахуванням її розпорядку дня та зайнятості (дотримання графіку навчання і занять) та із врахуванням бажання дитини щодо часу спілкування; - встановити графік зустрічей з дитиною [PERSON] щосуботи з 10.00 години до 16.00 години за присутності матері [PERSON] до досягнення дитиною 8-річного віку; - встановити графік зустрічей з дитиною [PERSON] щосуботи з 10.00 години до 16.00 години без присутності матері [PERSON] після досягнення дитиною 8-річного віку; - встановити графік зустрічей у період весняних, літніх, осінніх, зимових канікул з наданням [PERSON] додаткових два дні побачень із [PERSON] із ночівлею у його помешканні без присутності матері після досягнення дитиною 8-річного віку з урахуванням бажання дитини. Підсумовуючи зазначене, суд доходить висновку про те, що такий спосіб участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як позивача так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання доньки, є достатньо обґрунтованим, враховує фактор стабільності та відповідає інтересам дитини, а встановлений порядок спілкування батька з дитиною у присутності матері забезпечить перебування дитини у звичайній для неї обстановці, що надасть можливість уникнути зайвих стресових ситуацій про що свідчить той факт, що дитина ніколи не проживала постійно разом із батьком і має сталий емоційний зв`язок з матір`ю. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] . 22.04.2024 р. [PERSON] заявлено зустрічну позовну заяву вимогами якої є визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 09.07.2024р. прийнято зустрічний позов до одного провадження з первісним позовом [PERSON] . Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2040/20). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з зустрічним позовом не може ставити позовні вимоги про захист порушених прав батька [PERSON] , оскільки вони стосуються іншої особи. Заявлені нею позовні вимоги свідчать про відсутність у неї порушених прав та інтересів. Оскільки відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові, суд доходить висновку про відмову в зустрічному позові без дослідження обставин обставин справи.

Outcome: partial