Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

У серпні 2024 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач)про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося троє дітей -дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Погляди на сімейні цінності та життя у кожного з подружжя не співпадають, на цей час у позивачки немає до відповідача почуттів кохання та поваги, сімейні відносини між ними припинені, шлюб існує лише формально і подальше його збереження неможливе. Ухвалою судді від 09.09.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання 09.10.2024. 30.09.2024 від позивачки, від імені якого дії представник [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. 07.10.2024 відповідач [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі з наданням сторонам шестимісячного строку для примирення. Клопотання мотивоване тим, що прийняте позивачкою рішення про розірвання шлюбу є емоційним і передчасним, нею не наведено обставин, які унеможливлюють продовження сімейних відносин сторін, а розірвання шлюбу спричинить катастрофічні наслідки, багато з яких пов`язані з їх трьома дітьми. За міркуванням відповідача надання сторонам достатнього строку на примирення може врятувати та зберегти шлюб і не допустить його помилкового, необдуманого та передчасного припинення. В судове засідання 09.10.2024 учасники справи не з`явились, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі позивачці не надсилалось, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 20.11.2024 та з урахуванням заперечень відповідача проти позову визнав потрібним, щоб сторони надали особисті пояснення по суті спору. В судове засідання 20.11.2024 з`явились позивачка та її представник, представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про відкладення судового засідання пославшись на зайнятість в іншому судовому процесі, від відповідача жодних заяв та клопотань не надходило. Неявка сторони відповідача в судове засідання є повторною, вимоги суду про обов`язковість явки в судове засідання відповідач не виконав, а тому з огляду на позицію позивачки і її представника, вимоги статті 223 ЦПК України та принцип розумності строків розгляду справи суд не знайшов підстав для надання сторонам строку для примирення і відкладення розгляду справи та дійшов висновку про можливість вирішення вимог позову за відсутності сторони відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та пояснила, що впродовж усього шлюбу чоловік займався лише собою та своїми бізнес-проектами, матеріально не утримував родину та постійно знецінював її як дружину і особистість, внаслідок чого вона втратила до чоловіка довіру, повагу та почуття любові. З наведених підстав вона вже зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу, проте у подальшому піддалась на умовляння чоловіка не розлучатись. Незважаючи на її неодноразові спроби зберегти шлюб, їх відносини не налагодились. Відповідач сховав документи на спільне майно, що свідчить про його недовіру до неї, самовільно продав її прикраси, негативно висловлювався про неї у своєму щоденнику, не давав кошти під час перебування її з дітьми в Італії, куди вони виїхали після початку повномасштабної війни, при тому, що сам мешкав у Болгарії за гроші, отримані від продажу спільного майна. У серпні 2024 р. чоловік скористався тим, що є багатодітним батьком, а старшій дочці в дитинстві була встановлена інвалідність, разом з нею виїхав до Австрії як біженець. Рішення про виїзд відповідач прийняв самостійно, хоча вона заперечувала проти цього. Залишившись з двома малолітніми дітьми в Україні, вона працює на кількох роботах, активно волонтерить та не бажає проживати з чоловіком, повага та любов до якого втрачені. Старша дочка знає про її рішення розлучитись і підтримує його, а молодшим дітям вони з чоловіком планують повідомити про це разом. Позивачка заявила про неможливість збереження шлюбу, у якому вона почувається нещасною і не може реалізувати себе, та вказала, що рішення про його розірвання є обдуманим і виваженим. Заслухавши позивачку, її представника, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.12.2005 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2082. Подружжя має трьох дітей - повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітніх сина [PERSON] , [INFO] , і дочку [PERSON] , [INFO] . У 2020 р. позивачка уже пред`являла позов про розірвання шлюбу, проте ухвалою суду від 30.03.2021 її позовну заяву було залишено без розгляду з підстав повторної неявки в судове засідання. З пояснень позивачки убачається, що неспівпадіння поглядів на життєві і сімейні цінності, поведінка відповідача загалом і його окремі вчинки зруйнували її довіру до нього, призвели до втрати поваги та любові. У серпні 2024 р. відповідач разом зі старшою дочкою [PERSON] виїхав за кордон до Австрії, а позивачка з двома молодшими дітьми залишились в Україні і з того часу сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Як стверджує відповідач, його виїзд за кордон був їх спільним з позивачкою рішеннямта був пов`язаний з необхідністю догляду за дочкою, яка має інвалідність. Натомість позивачка вказану обставину заперечила вказуючи, що рішення про виїзд відповідач прийняв самостійно, з метою ухилення від можливої мобілізації, при цьому жодної необхідності супроводжувати [PERSON] на навчання за кордон не було, оскільки наразі вона повністю здорова. Внаслідок такого вчинку відповідача вона остаточно втратила до нього повагу. Сукупність наведених обставин і послугувала підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом. Право на припинення шлюбу передбачене нормою статті 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України), за змістом якої кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Частина третя статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України). За приписами частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За три місяці, протягом яких позов перебуває в провадженні суду, відновлення шлюбних відносин сторін не відбулося, переконливих аргументів на користь можливості примирення подружжя відповідачем не наведено, а з огляду на категоричну позицію позивачки жодних передумов для цього немає. Наведене свідчить про те, що розлад подружніх стосунків сторін не є тимчасовим явищем, небажання позивачки зберігати сім`ю не викликає жодних сумнівів, а відтак подальше збереження шлюбних відносин сторін порушить засаду добровільності шлюбу і буде суперечити інтересам позивачки. Отже за внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтується на оцінці сукупності установлених при розгляді цієї справи фактів і обставин, вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбує обґрунтованими і доведеними, що є підставою для їх задоволення. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачкою судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved