Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

29 травня 2018 року адвокат Маслюженко М.П., діючи в інтересах ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», шляхом використання засобів електронного зв`язку, звернувся із зазначеним позовом до Галицького районного суду м. Львова, який у подальшому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, був направлений до Варвинського районного суду Чернігівської області за територіальною підсудністю. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 травня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №Z06.19744.003976644, який останньою було підписано власноручно. Відповідно до умов Договору, відповідач отримала кошти на поточні потреби у сумі 120\~000 грн, включаючи витрати на страховий платіж, з строком кредитування 36 місяців терміном до 29 травня 2021 року та річною змінюваною відсотковою ставкою, яка на день укладення Договору становила 21,99% річних, яка у подальшому була зменшена додатковою угодою від 27 червня 2018 року до 11,99% річних. Свої зобов`язання кредитор виконав, надавши грошові кошти позичальникові. Одночасно з укладенням кредитного договору позичальник 29 травня 2018 року уклала з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» договір добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становив - 10\~410,96 грн. У подальшому позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно виписки по рахунку, за весь строк з моменту укладення Кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом позичальник сплатив Банку 99\~181,70 грн. Останній платіж проведено 17 жовтня 2019 року. Строк на який було надано кредит за Договором сплив 29 травня 2021 року. Після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. У зв`язку із зазначеним, станом на 29 травня 2021 року сформувалася заборгованість позичальника перед Банком у загальному розмірі 134\~207,80 грн, з яких: 97\~013,94 грн заборгованість за основним боргом та 37\~193,86 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. 16 листопада 2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23, у відповідності до положень якого АТ «Ідея Банк» передало (відступило) за плату ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» права вимоги, до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача [PERSON] за вказаним Кредитним договором №Z06.19744.003976644. Крім того, умовами Договору визначено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно зі законодавством мають на це право. Користуючись цим правом ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) 29 грудня 2023 року уклало з ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) договір факторингу №29/12-23. Згідно з умовами якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Друкованого Реєстру Боржників до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №Z06.19744.003976644. Позивач наголошує, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16 листопада 2023 року. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить суд стягнути на свою користь заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 134\~207,80 грн, а також: 8\~959,37 грн інфляційних втрат та 2\~978,31 грн трьох відсотків річних, нарахованих у порядку ст. 625 ЦК України. Крім того, за результатами розгляду вказаної справи позивач наполягає на розподілу судових витрат у виді сплаченого судового збору 2\~422,40 грн та 7\~200 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 27 вересня 2024 року. 18 вересня 2024 року адвокат Калінін С.К., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , використовуючи засоби електронного зв`язку, звернувся до суду із відзивом на позовну заяву (а.с. 132-139), відповідно до змісту якого заявлені вимоги визнає частково, вказує на обґрунтованість позиції позивача в частині наявності у відповідача перед ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі - 73\~691,29 грн. При цьому щодо наявності решти заборгованості, яка нарахована позивачем, представник відповідача категорично заперечує. Свою позицію мотивує тим, що на відповідача, як дружину військовослужбовця, поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому вона звільняється від нарахування штрафних санкцій, пені та відсотків за користування кредитом на весь час призову її чоловіка військовослужбовця. Крім того, вказує на несправедливість положень, укладеного між сторонами Договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, що на переконання представника відповідача є підставою для визнання таких положень недійсними, оскільки явно суперечать ЗУ «Про захист прав споживачів». У зв`язку з цим, оскільки відповідачем періодично здійснювалася платежі на оплату по кредиту, на загальну суму - 57\~516,51 грн, які були зараховані банком в рахунок плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки, що на думку представника відповідача є незаконним, то ці кошти підлягають до зарахування заборгованості по сумі кредиту. Таким чином, оскільки заявлені вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, наявні правові підстави для здійснення судом пропорційного розподілу судових витрат у виді сплаченого позивачем судового збору у сумі - 2\~422,40 грн та понесених відповідачем витрат на правову допомогу у сумі 15\~000 грн. Крім того, 18 вересня 2024 року адвокат Калінін С.К., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , використовуючи засоби електронного зв`язку, звернувся до суду із зустрічною позовом (а.с. 153-160), який на підставі ухвали Варвинського районного суду Чернігівської області від 27 вересня 2024 року було прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з цим, було здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 28 жовтня 2024 року. Відповідно до змісту заявленого зустрічного позову [PERSON] просить суд: - визнати недійсними положення Кредитного договору №Z06.19744.003976644 від 29 травня 2018 року, укладеного між нею та АТ «ІДЕЯ БАНК» щодо обов`язку позичальника сплачувати кошти в рахунок плати за обслуговування кредиту; - зобов`язати правонаступника АТ «ІДЕЯ БАНК» - ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Кредитним договором №Z06.19744.003976644 від 29 травня 2018 року у розмірі 57\~516,51 грн, які було здійснено в рахунок плати за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу за вказаним Кредитним договором. Також, за результатами розгляду справи наполягає на розподілі судових витрат у виді витрат на оплату за надану адвокатом Калініним С.К. правничу допомогу у розмірі 15\~000 грн. В обґрунтування заявленого зустрічного позову зазначено, що відповідач не заперечує факту укладення 29 травня 2018 року між нею та АТ ІДЕЯ БАНК» Кредитного договору №Z06.19744.003976644, згідно умов якого їй, як позичальнику, було надано кошти на поточні потреби у сумі 120\~000 грн, включаючи витрати на страховий платіж, з строком кредитування 36 місяців, терміном до 29 травня 2021 року, та річною змінюваною відсотковою ставкою, що на день укладення Договору становила 21,99% річних, яка у подальшому була зменшена додатковою угодою від 27 червня 2018 року до 11,99% річних. Аналогічним чином відповідачем визнається факт правонаступництва ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» відповідного права вимоги, належного первісному стягувачу ТОВ «АТ «ІДЕЯ БАНК» за вказаним Кредитним договором. При цьому, посилаючись на положення ЗУ «Про споживче кредитування» та правові висновки Верховного суду, висловлені у наступних постановах: №6-1746цс-16 від 16 листопада 2016 року, 583/3343/19 від 01 квітня 2020 року та №695/3474/17 від 27 грудня 2018 року, вказує, що обумовлена у спірному Кредитному договорі умова щодо плати за обслуговування кредиту є несправедливою, що є підставою для визнання такого положення недійсним. У зв`язку з цим, оскільки відповідачем періодично здійснювалася платежі на оплату по кредиту, на загальну суму - 57\~516,51 грн, які були зараховані банком в рахунок плати обслуговування кредиту, що на думку позивача за зустрічним позовом є незаконним, то ці кошти, у розумінні ст. 216 ЦКУ, підлягають до перерахунку та зарахуванню у рахунок погашення основного боргу за спірним Кредитним договором. 04 жовтня 2024 року, засобами електронного зв`язку, від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 185-192), згідно змісту якого наполягають на відмові у задоволенні вимог заявлених у зустрічній позовній заяві в повному обсязі. Також, наголошено на необхідності розподілу витрат на правову допомогу у розмірі 2\~400 грн. На обґрунтування своєї позиції вказано, що твердження позивача за зустрічним позовом щодо недійсності умов спірного Договору щодо оплати за обслуговування кредиту та у наслідку необхідності зарахування, сплачених нею раніше коштів на користь первісного стягувача в рахунок оплати за обслуговування кредиту, на погашення заборгованості по кредитному договору є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить положенням чинного законодавства. Вважають, що наслідком недійсного правочину є повернення саме тією осою, яка отримала будь-яке благо, майно на підставі недійсного правочину тій особі, яка передала це майно. У зв`язку з цим, оскільки відповідач за зустрічним позовом став правонаступником відповідних прав вимоги уже після 29 грудня 2023 року, а обумовлена позивачем оплата мала місце раніше, то ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» не несе відповідальність за дії первісного стягувача. На переконання сторони відповідача за зустрічним позовом спір у вказаній частині повинен вирішуватися безпосередньо між первісним стягувачем та позичальником. Поза цим, вказають що пред`явлені вимоги у межах даного зустрічного позову заявлені із пропуском строку позовної давності. 04 жовтня 2024 року, засобами електронного зв`язку, від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі (а.с. 201-204), зміст яких аналогічний відзиву на зустрічну позовну заяву. 31 жовтня 2024 року адвокат Калінін С.К., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , використовуючи засоби електронного зв`язку, звернувся до суду із додатковими поясненнями (а.с. 223-225), відповідно до яких підтримав заявлені ним раніше відзив на позовну заяву, зустрічну позовну заву та ці письмові пояснення. Додатково наголосив, що оскільки у Договорах факторингу №16/11-23 та №29/12-23 не було визначено перехід окремих прав та обов`язків за первісним кредитним договором, то до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшли всі права та обов`язки за вищевказаним Договором, у тому числі і обов`язок здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за спірним Кредитним договором у сумі 57\~516,51 грн. 31 жовтня 2024 року, засобами електронного зв`язку, від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі (а.с. 201-204), з яких вбачається, що на їх переконання твердження сторони позивача за зустрічним позовом не відповідає дійсності та спростовується правовою позицією висловленою у постанові ВП ВС від 30 червня 2020 року у справі №264/5957/17, зокрема в частині того, що відступлення прав вимоги за кредитним договором, у тому числі внаслідок укладення договору факторингу, відбувається сингулярне правонаступництво. У зв`язку з цим, новий кредитор не заміняє повністю первісного кредитора у зобов`язанні, а лише отримує певні, визначені договором обсяги прав (п. 22-43 Постанови). 07 листопада 2024 року адвокат Калінін С.К., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , використовуючи засоби електронного зв`язку, звернувся до суду із заявою про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та їх представник адвокат Маслюженко М.П., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Калінін С.К. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. У заявах по суті справи наполягали на здійсненні розгляду справи за їх відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 29 травня 2018 року відповідач [PERSON] підписала Заяву-анкету та Заяву №Z06.19744.003976644 про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея банк», цим самим надавши свої персональні відомості та особисту згоду на обробку своїх персональних даних, повідомимила розмір бажаного тіла кредиту та страхову компанію, що було засвідчено власноручним підписом (а.с. 83, 84). У подальшому, 29 травня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №Z06.19744.003976644 (а.с. 85-88), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 120\~000 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами. Строк кредитування 36 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49%. Станом на дату укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9.5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 21.99% (п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 Договору). За обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором щодо зарахування платежу в погашення за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у термін та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним Договором (п. 1.11 Договору). Щомісячні платежі за розрахунковий період у виді: погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування, що становлять щомісячно по 7\~604, 87 грн, обумовлені договором наведені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (а.с. 86-87, 92). Даний договір був підписаний позичальником власноручно, від імені банку договір був підписний з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою. Також, аналогічним чином сторонами було підписано Паспорт споживчого кредиту (стандартна форма) та додаток до нього Графік щомісячних платежів за кредитним договором (а.с. 90-91, 92), умови яких узгоджуються з положенням вищевказаного Кредитного договору та обумовлюють, у тому числі, наступні положення: плата за обслуговування кредитної заборгованості 2,5% щомісячно від початку суми кредиту; загальні витрати за кредитом 164\~730,70 грн; 274\~319,74 грн орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом; реальна річна процентна ставка 102,50587464% річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 21.99%. Одночасно з укладенням кредитного договору, 29 травня 2018 року позичальник [PERSON] уклала з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ» Договір добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку №Z06.19744.003976644. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 10\~410,96 грн (а.с. 89, 99). У подальшому, 27 червня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №Z06.19744.003976644/1 до Кредитного договору №Z06.19744.003976644 від 29 травня 2018 року, згідно з якою п. 1.3. та 1.4. Договору викладено у наступній редакції: 1.3. - За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 2,49; 1.4. - Станом на дату укладення Додаткової угоди змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9.5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 11.99%. У зв`язку з цим, були внесені відповідні зміни до Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (а.с. 96-97). АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши позичальнику [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором 120\~000 грн, з урахуванням виплати страхового платежу у сумі 10\~410,96 грн, що підтверджується відповідною випискою (а.с. 75-80) та відповідачем під сумнів не ставиться. Отже в цілому сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов, які притаманні даній категорії договорів. За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд зважає, що факт підписання [PERSON] вказаних вище документів, останньою не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] виникли договірні відносини, оскільки між ними було укладено відповідний кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кошти з вказаними умовами кредитування. У свою чергу, відповідач взяті на себе боргові зобов`язання належним чином не виконала. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним Договором, а саме неповернення нею первісному стягувачу отриманої суми кредитних коштів, підтверджується випискою по рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості, з яких вбачається наявність у [PERSON] заборгованості у розмірі - 134\~207,80 грн, з яких: 97\~013,94 грн заборгованість за основним боргом та 37\~193,86 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. При цьому доказів належного повернення отриманих і використаних позичальником сум відповідачем, в порушення вимог статті 81 ЦПК України, суду не надано. Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку та виписки особовому рахунку [PERSON] частково виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, що вказує на прийняття нею умов кредитування. Доказів на спростування вказаного розрахунку в частині суми коштів, які нею сплачувалися в рахунок погашення заборгованості, та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами стороною відповідача надано не було. При цьому, суд зважає на заперечення заявлені відповідачем за первісним позовом у відзиві на позовну заяву в частині зарахування первісним стягувачем отриманих від неї коштів в загальній сумі 57\~516,51 грн в рахунок оплати за обслуговування кредиту, що на переконання суду є обґрунтованим, виходячи з наступного. Так, умовами спірного Кредитного договору обумовлена щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості, розмір якої визначений у виді - 2,5% від суми кредиту, на що наявні посилання у Графіку щомісячних платежів за кредитним Договором. Відповідно до позиції сторони відповідача за первісним позовом вказана умова щодо додаткової оплати за обслуговування кредитної заборгованості, у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування», є несправедливою, що на їх переконання є підставою для визнання такого положення Договору недійсним, про що заявлено у пред`явленому зустрічному позові. Суд зважає, що згідно зі ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. У зв`язку з цим, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Суд повторно звертає увагу, що сторонами кредитного договору було обумовлено, що за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором щодо зарахування платежу в погашення за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у термін та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним Договором (п. 1.11 Договору). Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Розмір плати за таке обслуговування кредиту визначений у п.7.4 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки, який змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 4\~888,32 грн, останній 688,32 грн. Водночас слід наголосити, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з цим, враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до переконання, що положення спірного Кредитного договору, щодо обов`язку позичальника [PERSON] сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Поза цим, суд враховує, що розмір цієї щомісячної плати за обслуговування кредиту (2,5% від суми наданого кредиту щомісячно), так і загальний її розмір, який має бути сплачений позичальником протягом строку дії кредитного договору, перевищує як максимальний розмір процентної ставки за договором (21.99 % річних, тобто 1,83% щомісяця від заборгованості по кредиту), що не можна визнати справедливим та розумним. З огляду на встановлені у справі обставини, враховуючи нікчемність положень укладеного між сторонами кредитного договору щодо необхідності здійснення додаткової плати за обслуговування кредиту, з метою захисту майнових прав позичальника (відповідача), а також її інтересу у правовій визначеності, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зарахувати сплачені відповідачем кошти за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі - 57\~516,51 грн в рахунок сплати заборгованості за тілом кредиту та відсотками, і на цю суму зменшити розмір загальної заборгованості заявленої позивачем за первісним позовом. При цьому, суд зважає, що відповідачем розрахунок заборгованості за кредитним договором щодо тіла кредиту фактично визнаний та під сумнів не ставився, а тому, суд приходить до висновку, щодо наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 97\~013,94 грн. Щодо заявлених вимог позивача за первісним позовом в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 37\~193,86 грн, яка останньою оспорюється, слід зазначити наступне. Аналізуючи вищезгадані положення Договору у сукупності з розрахунком заборгованості, наданому позивачем, суд констатує, що нарахування відсотків здійснювалося у межах визначеного періоду із застосуванням обумовленої відсоткової ставки, що відповідачем не спростовано та фактично у цій частині і не заперечувалося. Щодо твердження відповідача в частині наявності у неї пільги у виді звільнення її від нарахування відсотків за користування кредитом, в силу того, що вона є дружиною військовослужбовця, який був мобілізований та проходив службу у ЗСУ, як визначено ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідачем на підтвердження своєї позиції до матеріалів справи долучено наступні документи: - копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30 квітня 2009 року (а.с. 142), згідно з яким 30 квітня 2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , було зареєстровано шлюб. - копія довідки №311581, видана 08 липня 2024 року начальником [INFO] (а.с. 143), з якої вбачається, що [PERSON] проходив військову службу у Збройних силах: строкова військова служба у період з 10 травня 2001 року по 30 жовтня 2002 року; військова служба за мобілізацією в період з 19 березня 2014 року по 16 березня 2015 року, 24 лютого 2022 року по 20 серпня 2023 рік; військова служба за контрактом в період з 02 грудня 2019 року по 02 червня 2020 року Аналізуючи вищевказані документи, суд приходить до переконання, що відповідачем не надано документального підтвердження того, що у період обумовленого договором 36 місячного строку з 29 травня 2018 року нарахування відсотків, чоловік відповідача, як військовослужбовець, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та перебував безпосередньо в таких районах та у період здійснення зазначених заходів. У зв`язку з цим суд вважає, що правові підстави для звільнення відповідача [PERSON] від нарахування вищевказаних відсотків за користування кредитом -відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості нарахування відповідачу [PERSON] заборгованості за відсотками за вказаним кредитним договором в сумі 97\~013,94 грн. Відтак, з урахуванням того, що позивачем доведено загальний розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками у сумі - 134\~207,80 грн, а також розмір сплаченої комісії за обслуговування кредиту в сумі - 57\~516,51 грн, умова договору про яку є нікчемною, судом ця сума зараховується в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. У зв`язку з цим, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості у сумі 76\~691,29 грн. Поза цим, зважаючи на звернення [PERSON] із зустрічним позовом у межах вказаної цивільної справи, суд вважає за необхідне роз`яснити, що якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. З цих міркувань, заявлений зустрічний позов не підлягає до задоволення. Щодо заявленого відповідачем за зустрічним позовом клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, слід зазначити, що такі застосовуються лише в разі задоволення позовних вимог, чого в цьому випадку не відбувається. З метою підтвердження наявності у позивача в межах вищевказаного Договору відповідного права вимоги до позичальника - відповідача по справі, до матеріалів справи додано документи, які підтверджують наступні обставини. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» укладено договір факторингу №16/11-23 (а.с. 51-64), відповідно до якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1. Договору). Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу №16/11-23 права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 4.1 Договору факторингу №16/11-23 фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 2795777,00 грн, шляхом перерахування 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом 3 робочих днів після отримання реєстру боржників в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку та підписанням сторонами акту приймання передачі реєстру боржників в електронному вигляді друкованого реєстру боржників, договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно». Як вбачається з п. 5.1 Договору факторингу №16/11-23 права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора саме в день підписання Сторонами друкованого Реєстру Боржників та Договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання Фактором зобов`язань передбачених п. 4.1. цього Договору. Відповідно до копії друкованого реєстру боржників від 16 листопада 2023 року до Договору факторингу №16/11-23 (а.с. 68-71) до переліку входить Кредитний договір №Z06.19744.003976644 від 29 травня 2018 року під порядковим №793, позичальником за яким є [PERSON] . З копій платіжних інструкцій №566 від 17 жовтня 2023 року та №608 від 17 листопада 2023 року вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» на користь АТ Ідея Банк» сплатило ціну згідно договору факторингу №16/11-23 від 16 листопада 2023 року (а.с. 15, 16). У подальшому, 29 грудня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №29/12-23 (а.с. 38-50), відповідно до якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором (п. 2.1 Договору). Фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 2\~933\~447,18 грн, шляхом перерахування 30\~000 грн на рахунки клієнта в строк до 31.12.2023 року та сплачує залишок суми фінансування у розмірі 2\~903\~447,18 грн в строк до 01.03.2024 року (п. 4.1 Договору факторингу №29/12-23). Права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора з моменту підписання Сторонами цього договору (п. 5.1 Договору факторингу №29/12-23). З витягу з друкованого реєстру боржників, відповідно до Договору факторингу №29/12-23 від 29 грудня 2023 року, вбачається, що до переліку входить Кредитний договір №Z06.19744.003976644 від 29 травня 2018 року під порядковим №793, позичальником за яким є [PERSON] (а.с. 66). З копій платіжних інструкцій №13 від 29.12.2023 року, №1 від 28.02.2024 року, №3 від 29.02.2024 року, №4 від 29.02.2024 року, №5 від 29.02.2024 року вбачається, що ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» сплатило ціну згідно Договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року (а.с. 17, 18, 19, 20, 21). Суд бере до уваги, що доказів на підтвердження того, що вищевказані Договори факторингу, укладені між первісними кредитодавцями відповідача та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», скасовані, відповідачем не надано. Напроти факт такого правонаступництва відповідачем фактично визнається. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку щодо набуття позивачем ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №Z06.19744.003976644 від 29 травня 2018 року, укладеним з АТ «Ідея Банк». Щодо вимог первісного позову щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості, слід зазначити наступне. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У зв`язку з цим, суд аналізуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, з урахуванням зменшення судом розміру загальної заборгованості заявленої позивачем за первісним позовом, за період з 30 травня 2021 року по 23 лютого 2022 року: інфляційні втрати - 5 119,72 грн (76\~691,29х106,676% (100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% - сукупний індекс інфляції за період з червня 2021 року по лютий 2022 року) - 76\~691,29) та трьох відсотків річних у сумі 1 701,91 грн (76\~691,29х3%/100/365х270), нарахованих за 270 днів прострочення. Таким чином, первісний позов підлягає частковому задоволенню, а сума, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 83\~512,92 грн. При цьому, правові підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2\~422, 40 грн (а.с. 72), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (57,14%, що становить 1\~384,16 грн). При цьому, що стосується заявлених вимог щодо розподілу судових витрат в частині наданої сторонам правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У первісній позовній заяві заявлено вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7\~200 грн, на підтвердження яких подано наступні копії документів: Договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 року, укладеним між ТОВ «Санфорд Капітал» та Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС» та додатками до нього (а.с. 24-31, 32, 33, 34); акту передачі Реєстру боржників, з якого вбачається, що ТОВ «Санфорд Капітал» передало, а Адвокатське об`єднання «АЛЬЯНС ДЛС» отримало в роботу реєстр прав вимоги щодо боржника [PERSON] за Кредитним договором №Z06.19744.003976644 від 29 травня 2018 року (а.с. 65); акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги із зазначенням реєстру боржників №2 від 10 травня 2024 року, у акті визначена загальна вартість послуг адвоката, яка склала 7\~200 грн (а.с. 73); ордеру адвоката Маслюженка М.П., який уповноважений адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС» представляти інтереси ТОВ «Санфорд Капітал» в суді (а.с. 14); свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане [PERSON] (а.с. 22-23). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем до суду надано належні докази на підтвердження понесених ними судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Суд також зважає, що доказів неспівмірності вказаних витрат відповідачем до суду надано не було. За таких обставин, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної цивільної справи. В свою чергу, відповідачем за первісним позовом аналогічно заявлені вимоги щодо стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 15\~000 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем за первісним позовом надано: копія ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1237379, виданого адвокатом Калініним С.К. на ім`я [PERSON] від 09 вересня 2024 року (а.с. 141); копія Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №\~б/н/24 від 09 вересня 2024 року укладеною між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та [PERSON] , а також Додаток № 1 до зазначеного Договору(а.с. 146-145, 146); копія рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджені рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери № 3/2018 від 17 липня 2018 року (а.с. 148); копія Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 17 вересня 2024 року з переліком та описом наданих послуг на загальну суму 15\~000 грн (а.с. 150); копія платіжних інструкцій: від 10 вересня 2024 року на суму 8\~000 грн, та від 04 листопада 2024 року на суму 7\~000 грн, що перераховані на рахунок Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за послуги згідно договору № б/н/24 від 09.09.2024 року(а.с. 149). Проаналізувавши, надані документи на підтвердження витрат на професійну правничу (правову) допомогу надані відповідачем за первісним позовом, суд приходить висновку про належність їх як доказів та такими, що доводять наявність витрат на правову допомогу. Разом з тим слід наголосити на обов`язок суду оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Таким чином, суд аналізуючи характер виконаної адвокатом роботи, зокрема: складність справи; не участь сторони позивача у судових засіданнях; процесуальні дії, які були здійснені на етапі підготовки позову для звернення до суду; співмірність витрат до виконаної роботи адвокатом відносно розумності їхнього розміру так виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката Калініна С.К., надані у межах первісного позову, підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 8\~000 грн, оскільки саме такий розмір відповідає критерію розумності, що буде співмірним зі складністю справи. Разом з тим, суд звертає увагу, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки заявлені вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, розмір сплачених позивачем витрат у виді оплати судового збору та витрат на правову допомогу адвоката покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (57,14%), що становить - 1\~384,16 грн в рахунок оплати судового збору та 4\~114,08 грн витрат за отриману правову допомогу адвоката, а з позивача на користь відповідача - витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру в частині відмовлених вимог (42,86%), тобто у сумі 3\~428,80 грн. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. За таких підстав, оскільки більша сума відшкодування судових витрат покладається на відповідача, то саме з неї нього на користь позивача слід стягнути різницю у сумі 2\~069,44 грн. Щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у межах зустрічного позову, зважаючи на відмову у його задоволенні, такі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягуються з позивача за зустрічним позовом на користь відповідача за зустрічним позовом. У відзиві на зустрічну позовну заяву заявлено вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2\~400 грн, на підтвердження яких подано, окрім вище обумовлених - копію акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги із зазначенням реєстру боржників від 03 жовтня 2024 року, у акті визначена загальна вартість послуг адвоката, яка склала 4\~800 грн (а.с. 195). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем за зустрічним позовом до суду надано належні докази на підтвердження понесених ними судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги у межах зустрічного позову. Суд також зважає, що доказів неспівмірності вказаних витрат позивачем до суду надано не було. За таких обставин, наявні правові підстави для їх стягнення з позивача за зустрічним позовом. У зв`язку з цим, судові витрати підлягають стягненню із [PERSON] на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» у сумі 4\~469,44 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial