Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим що, 18.01.2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання консультаційних послуг, які пов`язані з придбанням автомобіля на аукціонах за кордоном. Цього ж дня, через додаток вайбер у листуванні [PERSON] надав позивачу картковий рахунок № [NUMBER] який відкритий на ім`я [PERSON] , на який позивач перерахував кошти в сумі 15\~400,00 грн. В подальшому [PERSON] 22.01.2024 року повторно перерахував кошти в сумі 90\~000,00 грн. на той же рахунок, який належить відповідачу. Те, що в дійсності вказані рахунки надавала інша особа, а не відповідач підтверджується перепискою в додатку вайбер та інстаграм. Надалі [PERSON] зрозумів, що [PERSON] жодними трудовими та договірними правовідносинами з особою [PERSON] не пов`язаний. Кошти останньому перераховано безпідставно, будь яких договірних, зобов`язальних та інших відносин, які зобов`язували позивача до перерахування коштів між сторонами не існує. З цього приводу позивач звернувся до відповідача в телефонному режимі з метою повернення грошових коштів, на що останній не реагував. Також, двічі було направлено листи з вимогою про повернення коштів, проте вони повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Просив суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отриманні грошові кошти в загальній сумі 105\~400,00 грн., стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримала у повному обсязі. просила суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів. Суд вважає, що справу слід розглянути ухваливши заочне рішення на підставі ст.280 ЦПК України, відповідно до якої, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 18.01.2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання консультаційних послуг, які пов`язані з придбанням автомобіля на аукціонах за кордоном (а.с.6-9). Цього ж дня, через додаток вайбер у листуванні [PERSON] надав позивачу картковий рахунок № [NUMBER] який відкритий на ім`я [PERSON] , на який позивач перерахував кошти в сумі 15 400,00 грн. (а.с.24). В подальшому [PERSON] 22.01.2024 року повторно перерахував кошти в сумі 90 000,00 грн.(а.с.22) на той же рахунок, який належить [PERSON] . Те, що в дійсності вказані рахунки надавала інша особа, а не відповідач підтверджується перепискою в додатку вайбер та інстаграм (а.с.10-20). Надалі [PERSON] зрозумів, що [PERSON] жодними трудовими та договірними правовідносинами з особою [PERSON] не пов`язаний. Кошти останньому перераховано безпідставно, будь яких договірних, зобов`язальних та інших відносин, які зобов`язували позивача до перерахування коштів між сторонами не існує. З цього приводу позивач звернувся до відповідача в телефонному режимі з метою повернення грошових коштів, на що останній не реагував. Також, двічі було направлено листи з вимогою про повернення коштів, проте вони повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігає його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми 1212 ЦК України, викладених у постанові від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18) зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідач [PERSON] будучи обізнаним про поданий [PERSON] позов до нього про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 105\~400,00 грн. будь-яких доказів у спростування позовних вимог суду не надав, зокрема, й доказів того, що грошові кошти в сумі 105 400,00 грн. на його рахунок № [NUMBER] були отримані ним від позивача на відповідній правовій підставі (на виконання умов договору, рішення суду, відповідно до закону, тощо). Факт безпідставного перерахування [PERSON] [PERSON] грошових кошів в сумі 105 400,00 грн. підтверджується квитанцією № 252077601 від 22.01.2024 року на суму 90\~000,00 грн. та дублікатом чека від 18.01.2024 року TS210988. Отже, вказане свідчить, що набувач [PERSON] збагатився за рахунок [PERSON] поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. На підставі викладеного суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, які були безпідставно отримані відповідачем у розмірі 105 400,00 грн. Суд розподіляє судові витрати по справі згідно із ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved