Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала на розгляді скарга [PERSON] на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , керівник Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнко Роман Володимирович. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2024 року скаргу [PERSON] задоволено; визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо виразилися у нездійсненні своєчасних заходів примусового виконання судового рішення за виконавчим листом № 361/10300/21 відповідно до вимог частини п`ятої статті 26 та абзацу 3 частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язано посадових осіб Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) усунути порушення, допущені при примусовому виконанні судового рішення за виконавчим листом № 361/10300/21, з дотриманням вимог частини п`ятої статті 26 та абзацу 3 частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». 25\~жовтня 2023\~року заявник\~ [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення з Броварського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~Броварському районі\~Київської області\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Київ)витрат на правову допомогу у розмірі 32\~500 грн. 00 коп. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина четверта статті 270 Цивільного процесуального кодексу України). Необхідність розгляду питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи в даній справі відсутня. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 270\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. За правилом частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до частини першої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною третьою статті 133\~ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат, у протилежному випадку підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження факту надання правничої допомоги сторона відповідача посилається на наявність договору про надання правової допомоги, укладеного 01 серпня 2022 року між [PERSON] та адвокатом Тукманом Є.Г. До заяви про ухвалення додаткового рішення [PERSON] додано копію акту приймання-передачі наданих послуг від 16 жовтня 2023 року. У пункті 4.2 цього договору сторони погодили, що вартість наданої адвокатом правової допомоги в межах даного договору становить 6 500 грн. 00 коп. за кожну годину роботи адвоката. Остаточна вартість наданої за цим договором правової допомоги визначається сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг. З акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 16 жовтня 2023 року видно, що адвокатом на надання правничої професійної допомоги Котлярову О.К. витрачено 5 годин, розрахунок вартості наданих адвокатом послуг здійснено наступним чином: 5 годин х 6 500 грн. 00 коп. = 32 500 грн. 00 коп. Грошові кошти в сумі 32\~500\~грн.\~00\~коп.\~повинні бути\~сплачені клієнтами\~на користь\~адвоката протягом\~80-ти\~днів після\~підписання цього\~акту. Однак, квитанцію про оплату послуг та копію ордеру суду не надано, а тому вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню. За таких обставин, враховуючи вищевикладене у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed