Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

І. Описова частина. Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «Коллект центр» (надалі по тексту позивач) звернулося до [PERSON] (далі по тексту відповідачка) із позовом про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений Договір про споживчий кредит № 4669368 шляхом його підписання електронними підписами одноразовим ідентифікатором. За умовами договору відповідачці надані грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 8\~000,00 грн. шляхом переказу на картковий рахунок. За умовами договору проценти за користування кредитом - 3\~000,00 грн. нараховуються за ставкою 2,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коди Позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту належним чином, в той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом на день формування позовної заяви становить 51\~762 грн, із яких: 7\~760 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 42\~482,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1 520,00 грн. заборгованість за комісіями. 13.01.2022 укладений договір № 13-01/2022-79, за яким ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4669368. 10.03.2023 укладений договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4669368. Ураховуючи викладене, посилаючись на приписи цивільного законодавства, позивач просить суд стягнути із відповідачки заборгованість за кредитним договором №\~4669368 в сумі 51\~762 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3\~028 грн., понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 13\~000 грн. Відповідачка відзив на позовну заяву не надала. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 01.07.2024 позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Ушакової К.М. від 29.07.2024 цивільна справа за позовом ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором прийнята до провадження, направлено до Державної міграційної служби України запит про надання інформації щодо реєстрації місця проживання відповідачки. 04.09.2024 суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Ушакова К.М. постановила ухвалу, відповідно до якої ця справа передана до Чорнобаївського районного суду Черкаської області для розгляду за підсудністю. Справа надійшла до Чорнобаївського районного суду 26.09.2024. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.10.2024 позовна заява прийнята суддею до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначений розгляд справи. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві позивач просить розгляд справи проводити без участі представника, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 5). 25.10.2024 на адресу суду від представника відповідачки адвоката Солод В.М. надійшло клопотання з проханням відкласти розгляд справи на іншу дату, надати можливість ознайомитися з матеріалами справи. Представнику відповідачки була надана можливість ознайомитися із матеріалами справи в електронній формі через систему «Електронний Суд», до суду для ознайомлення із матеріалами справи у паперовій формі представник відповідачки не з`явився. У судове засідання 28.10.2024 о 10:00 відповідачка не з`явилася; про дату, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом, який \~ \~ \~ \~ вона отримала 08.10.2024 (а.с. 66). Судове засідання було відкладено на 18.11.2024 о 10:00. У судове засідання відповідачка повторно не з`явилася; про дату, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення судової повістки на мобільний номер у додатку «Viber» (а.с. 74). Відзиву на позовну заяву відповідачка не подала, жодних заяв чи клопотань до суду не направила, причини неявки суду не відомі. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки судом вживалися вимоги закону щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи, вона вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина рішення Застосовані норми права. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Абзац 2 частини 2 статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає можливість встановлення у договорі про споживчий кредит комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Статтею ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 05.10.2021 [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи через мобільний додаток звернулася до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит № 4669368. У заяві вказана сума кредиту 8\~000 грн. Строк кредиту 15 днів, з 06.10.2021, дата повернення кредиту 21.10.2021. Комісія за надання кредиту - 1520,00 грн, нараховується одноразово за ставкою 19 % від суми кредиту. Проценти за користування кредитом 3\~000 грн, нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 12). 06.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства через мобільний додаток підписаний Договір про споживчий кредит № 4669368 (далі по тексту Договір) (а.с. 6-10). За умовами цього договору відповідачка отримала від ТОВ «Мілоан» 8\~000,00 грн. кредитних коштів, строком на 15 днів з 06.10.2021, які зобов`язалася повернути 21.10.2021. і сплатити проценти та комісію за користування кредитом Згідно з п. 1.5 договору загальні витрати позичальниці за кредитом складають 4 520,00 грн в грошовому виразі та 5,409,714.00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 12\~520,00 грн. Комісія за надання кредиту 1 520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. Пунктом 1.5.2 договору встановлено, що проценти за користування кредитом 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Порядок нарахування процентів за користування кредитом та умови пролонгації договору визначені розділом 2 договору. Сторони узгодили, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коди Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Того ж дня, 06.10.201, відповідачкою було підписано паспорт споживчого кредиту № 101161559 (а.с. 11). Отже, до укладення договору про споживчий кредит позивач надав відповідачці, як споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття нею обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Згідно з платіжним дорученням № 50056529 від 06.10.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало 8 000 грн. кредитних коштів на банківський рахунок відповідачки (а.с. 13, зворотна сторона). Суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення із відповідачкою договору, виконання позикодавцем умов договору, отримання відповідачкою кредитних коштів. Суд урахував, що Договір про споживчий кредит № 4669368 від 06.10.2021 укладений в електронній формі, тобто про його умови відповідачка була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилась виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів і комісії за користування кредитним коштами. При цьому, [PERSON] , ознайомившись із умовами договору, мала реальну можливість відмовитися від його укладення та на момент підписання не зверталась до кредитодавця ТОВ «Мілоан» із заявами про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась зі всіма його умовами. Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, суд дійшов висновку, що умови Договору про споживчий кредит № 4669368 від 06.10.2021 про сплату відсотків за користування кредитом та одноразової комісії є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки пункти договорів про розміри відсоткової ставки та розміру комісії погоджено за домовленістю сторін. Відповідно до наданої позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору відповідачка сплатила 29.10.2021: 240\~грн. тіло кредиту, 772 грн процентів по кредиту, 240 грн. - комісії (а.с.\~14). Докази про належне виконання відповідачем взятих на себе згідно з умовами кредитного договору матеріали справи не містять. 13.01.2022 згідно умов Договору факторингу № 13-01/2022-79 ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4669368 (а.с. 17-22). 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору №\~10-\~03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж)прав вимоги відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №\~4669368 (а.с. 23-29). Згідно указаних договорів відступлення права вимоги, позивач ТОВ «Коллект центр» набуло право вимоги до відповідачки [PERSON] на заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4669368 від 06.10.2021. Водночас, суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості, що виникла на підставі Договору про споживчий кредит №\~4669368 від 06.10.2021. Дослідивши надані докази, суд вважає, що сума заборгованості відповідачки складає 35\~416 грн., а саме: - 7\~760 грн. - заборгованість за тілом кредиту (8 000 грн. - 240 грн, що булищо були сплачені відповідачкою 29.10.2021) ; - 1 280 грн. заборгованість за комісіями (1\~520 грн. 240 грн., що були сплачені відповідачкою 29.10.2021); - 3\~000 грн. - сума заборгованості за відсотками у період із 06.10.2021 по 21.10.2021, протягом 15 днів за ставкою 2,5 %, п. 1.5.2 договору; 8\~000 грн. * 2,5 % * 15 днів = 3\~000 грн: - 23\~376 грн. - сума заборгованості за відсотками у період із 22.10.2021 по 21.12.2021, протягом 60 днів за ставкою 5 %, п. 1.6 договору: 8\~000 * 5 % * 8 днів = 3\~200 грн; (8\~000 грн. 240 грн.) * 5 % * 52 дня = 20\~176 грн. Щодо строку та підстав нарахування позивачем процентів за користування відповідачкою кредитними коштами, то суд зазначає таке. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. \~Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. Як встановлено судом, сторони у договорі № 4669368 від 06.10.2021 узгодили строк кредитування 15 днів, до 21.10.2021. Строк кредитування продовжується на 1 день шляхом продовження користування кредитом, але не більше 60 днів. Тобто максимальний строк кредитування становить до 21.12.2021. Тому саме до 21.12.2021 позивач має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути із відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки понесених витрат на правову допомогу в сумі 13 000 грн., суд зазначає наступне. Положеннями ст. 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч.1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано: - копію договору про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024 (а.с.33-34); - прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» із зазначенням вартості послуг та робіт адвоката (а.с. 35); - копію платіжної інструкції № 0440640000 від 11.06.2024 про перерахування ТОВ «Коллект Центр» на розрахунковий рахунок АО ««Лігал Ассістанс» 200\~000 грн. (а.с. 36); - копію заявки на отримання юридичної допомоги № 17 від 07.06.2024, згідно якою ТОВ «Коллект Центр» та АО ««Лігал Ассістанс» погодили надання таких правових послуг: усна консультація з вивченням документів, 2\~години, вартістю 4\~000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години, вартістю 9\~000 грн; Витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 10.06.2024, за змістом якого АО ««Лігал Ассістанс» надало а ТОВ «Коллект Центр» отримало правові послуги: усна консультація з вивченням документів, 2\~години, вартістю 4\~000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години, вартістю 9\~000 грн. У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України\~зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Однак, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Указаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №\~755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №\~925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.202 у справі №\~206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд звертає увагу на те, що розгляд малозначних справ проводиться в порядку спрощеного позовного провадження на виконання вимог, визначених ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, так як ця категорія справ потребує швидкого вирішення в силу закону. Тому,

Outcome: partial