Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

14.11.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява [PERSON] , [PERSON] , від імені яких дії представник адвокат Студенцов О.О., в якій заявники просять встановити факт народження дитини жіночої статі [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Алушта АР Крим Україна (тимчасово окупована територія України), матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, а батьком [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Заяву мотивують тим, що вони є громадянами України, проживають на території Автономної Республіки Крим, Україна, яка на даний час є тимчасово окупованою територією, де органи державної влади України свої повноваження не здійснюють. [INFO] в м. Алушта АР Крим [PERSON] народила дитину доньку [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] . Спір щодо батьківства дитини відсутній. При народженні дітей заявникам видавалось медичне свідоцтво про народження дитини, однак оригінал було здано до Білогірського районного відділу РАЦС для реєстрації народження. Народження дитини було зареєстровано окупаційною владою на території АР Крим та видано свідоцтво про народження дитини, батьками в якому зазначені заявники. Документ про народження, отриманий на території АР Крим є недійсним, а довідка про народження дитини видана компетентною установою України відсутня, у зв`язку з чим вони позбавлені можливості отримати свідоцтво про народження на території України в позасудовому порядку. У зв`язку з відсутністю документів українського зразка для державної реєстрації народження, які визначені у Правилах державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р. №52/5, державна реєстрація народження має проводитись на підставі рішення суду про встановлення факту народження дитини. Ухвалою суду від 14.11.2024 відкрито окреме провадження у цивільній справі за цією заявою та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні. В судове засідання заявники та їх представник не прибули, від представника заявників надійшла заява про розгляд справи у відсутність заявників та їх представника. Представник заінтересованої особи - Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність вказаних осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.293, 315 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, розглядаються судом в порядку окремого провадження. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За загальним правилом в порядку окремого (непозовного) провадження судом можуть бути встановлені факти, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Ст.317 ЦПК України встановлює особливості провадження у справах про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Зокрема, заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника (ч.1). У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків (ч.3). Згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ в Україні з 05.30 год 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу. Відповідно до ст.1, ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~(в редакції, чинній на час розгляду цієї справи) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції\~та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією\~та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст.5 вказаного Закону). Відповідно до ч.1-ч.3 ст.9 зазначеного Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Порядок державної реєстрації народження визначається Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5. Відповідно до ст.9 вказаного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті шляхом складення актових записів цивільного стану. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.13 цього Закону державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до\~Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Відповідні положення містяться в розділі ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5. Перелік документів, які є підставою для проведення державної реєстрації народження визначений п.2 глави 1 розділу ІІІ Правил, а саме такими є: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до\~Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236; б)\~медичне свідоцтво про народження\~(форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в)\~медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу\~(форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; г)\~лікарське свідоцтво про перинатальну смерть\~(форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою. Згідно з п.14-16 розділу\~ІІІ Правил\~якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них. Якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у\~пункті 2\~цієї глави, а походження дитини від батька визначається за спільною заявою батьків про державну реєстрацію народження. Якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батька дитини зазначається за прізвищем та громадянством матері, а власне ім`я та по батькові - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження. Аналогічні правила визначення походження дитини встановлені Сімейним кодексом України. Так, відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Згідно\~з\~ст.125\~СК\~України\~якщо\~мати та\~батько\~дитини не\~перебувають у\~шлюбі\~між\~собою,\~походження дитини\~від\~матері\~визначається на\~підставі\~документа\~закладу охорони\~здоров`я\~про народження\~нею дитини,\~від батька\~-\~\~1)\~за\~заявою матері\~та батька\~дитини; \~3) за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується\~Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Згідно з ст.7 СК України\~регулювання сімейних\~відносин\~здійснюється\~з\~урахуванням права\~на\~таємницю особистого\~життя їх\~учасників,\~їхнього\~права на\~особисту свободу\~та недопустимості\~свавільного втручання\~у\~сімейне\~життя. \~Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Суд встановив, що заявники [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, проживають в смт. Жовтневе Красногвардійського району Автономної Республіки Крим. Україна. Заявники у зареєстрованому шлюбі не перебувають. [INFO] в м. Алушта АР Крим [PERSON] народила дівчинку [PERSON] . Народження дитини було зареєстровано окупаційною владою на території АР Крим та видано свідоцтво про народження [NUMBER] від 23.10.2018, батьками дитини в ньому зазначені заявники: [PERSON] та [PERSON] . Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості, достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним факт народження заявницею [PERSON] [INFO] дитини жіночої статі [PERSON] в м. Алушта АР Крим Україна, яке знаходиться на тимчасово окупованій рф території України. При цьому, зі змісту заяви та наданих доказів вбачається, що на момент народження дитини, заявниця [PERSON] з заявником [PERSON] у шлюбі, який зареєстрований відповідно до законодавства України, не перебувала, тому визначення походження дитини повинно відбуватись за правилами ст.125 СК України. В даному випадку матір`ю дитини є [PERSON] , як жінка, що народила дитину, і оскільки вона у зареєстрованому шлюбі не перебувала, то батьком дитини є [PERSON] за спільною заявою матері та батька, з якою вони фактично і звернулись до суду. Факт народження дитини підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 23.10.2018, виданим «Алуштинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим». Суд вважає необхідним прийняти вказані документи до уваги при ухваленні цього рішення, враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в редакції, чинній на час розгляду справи, згідно з якими будь-які документи органів, які незаконно діють на тимчасово окупованій території, є недійсними, крім документів, що підтверджують, зокрема, факт народження. Крім того, суд враховує практику\~Європейського суду з прав людини щодо\~застосування до зазначених правовідносин\~так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці (рішення у справах «Лоізіду проти Туреччини», 18.12.1996, «Кіпр проти Туреччини», 10.05.2001, «Мозер проти Республіки Молдови та Росії», 23.02.2016) - зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. В даній справі судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про недостовірність вказаних вище документів та ставили під сумнів факт народження дитини заявників. Разом з тим, як вже зазначалось, що територія Автономної Республіки Крим, де постійно проживають заявники і де у них народилася донька, а й відтак де повинна бути здійснена державна реєстрація народження, на даний час знаходиться на тимчасово окупованій рф території, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження і відповідно заявники як батьки не мають можливості отримати документ про народження дитини встановленого законами України зразка. Таким чином, підтвердити відповідний факт в позасудовому порядку заявники не мають можливості. Однак цей факт має для них юридичне значення, оскільки це необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, реалізації в подальшому дитиною всіх прав та свобод громадянина України. Спору про право в даному випадку суд не вбачає. На підставі вищевикладеного, заяву слід задовольнити повністю. Відповідно до ст. 317, 430 ЦПК України вказане рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved