Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої на свою користь суму авансу в розмірі 40000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 18 жовтня 2019 року сторони домовилися про ціну та всі інші істотні умови: розмір авансового платежу, строк підготовки усіх необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу та строк укладення договору купівлі-продажу належного відповідачу спадкового будинку по [ADDRESS] та прилеглої земельної ділянки. Позивач вказує, що нею було сплачено аванс в сумі 40000 грн та вона з відповідачем домовилася, що купівлю будинку буде здійснено за 130000 грн, а решту грошей буде віддано до 31 грудня 2019 року. Відповідач передала позивачу ключі від будинку і позивач зі своєю сім`єю почала безперешкодно ним користуватися. В грудні 2019 року сторони звернулися до нотаріуса з метою посвідчити договір купівлі-продажу будинку, але з`ясувалося, що у відповідача відсутній кадастровий номер земельної ділянки, без якого неможливо посвідчити договір купівлі-продажу. У лютому 2020 року відповідач повідомила, що отримала кадастровий номер на земельну ділянку, але чоловік позивача перебував у закордонному відрядженні і без нього вона не могла оформити договір, оскільки була домовленість, що оформлять його на двох. 05 липня 2020 року повернувся додому чоловік позивача і вони запропонували відповідачу нотаріально оформити договір купівлі-продажу, але відповідач повідомила, що вартість будинку зросла і тепер їй потрібно сплатити 108000 грн замість 90000 грн, а також позивач повинна понести витрати за переоформлення документів, тоді як раніше була домовленість, що такі витрати сторони несуть у рівних частках. Позивач не погодилася з такими умовами і 01 серпня 2020 року вона зі своєю сім`єю виселилася з будинку та попросила повернути їй раніше сплачений аванс у сумі 40000 грн, а також 10000 грн за підключення будинку до водопостачання. Проте відповідач відмовилася повертати гроші. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Додатково представник позивача [PERSON] суду пояснила, що сторони намагалися укласти договір купівлі-продажу щодо будинку по [ADDRESS] є попередньою назвою вулиці. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, а також відзив не подавала, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Вислухавши представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідач є власником частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.29). 18 квітня 2019 року між сторонами була досягнута домовленість про купівлю-продаж зазначеного вище нерухомого майна. В рахунок майбутніх платежів за договором відповідач як спадкоємиця будинку 18 квітня 2019 року отримала від позивача 40 000 грн, решту коштів позивач зобов`язалася віддати до 31 грудня 2019 року (а.с.6,7). Відповідач надала сім`ї позивача ключі від будинку, де вони проживали з 15 квітня 2019 року по 31 липня 2020 року (а.с.33). У визначений сторонами термін основний договір купівлі-продажу не був укладений, а добровільно повернути отримані кошти відповідач відмовилася. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Згідно зі статтею 570 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 серпня 2019 року у справі N128/1885/14-ц. Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача авансу у розмірі 40000 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 840,80грн (а.с.1).

Outcome: approved