Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є\~власником 1/2\~частини житлового\~будинку з\~господарсько-побутовими\~будівлями,\~що знаходяться\~в [ADDRESS] \~на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом яке\~видане та\~посвідчене 14.12.2012\~державним нотаріусом\~Восьмої Дніпропетровської\~державної нотаріальної\~контори Хорошманенко\~Н.С.\~та зареєстроване\~в реєстрі\~за №\~2-2316,\~що також\~підтверджується витягом\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності.\~Інша 1/2\~частина будинку\~з господарсько-побутовими\~будівлями \~належить відповідачу.\~В цілому\~домоволодіння по\~ [ADDRESS] ,\~перебуває в\~спільній частковій\~власності і\~складається із: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 86,6\~м?, житловою площею 56,2\~м?,\~(з\~прибудовою літ.\~а-1,\~прибудовою літ.\~а?-1,\~прибудовою літ.\~а?-1),\~господарських будівель\~та споруд:\~а,а?,з-ґанок;\~а,а?,з?-козирок;\~Б,З-літня\~кухня;\~В-гараж;\~пдВ-оглядова\~яма;\~Г,\~Д-убиральня;\~Е,Л-душ;\~Ж,И-сарай;\~О-навіс;\~№ 1-15,\~І,\~ІІ,\~ІІІ,\~що розташовані\~на земельній\~ділянці площею\~0,0677\~га, але\~в натурі\~в кого\~яка частина\~документально,\~не визначено.\~Спірне будинковолодіння\~розташоване на\~земельній ділянці\~площею 0,0677\~га під\~кадастровим номером\~1210100000:09:293:0005.\~Дана земельна\~ділянка була\~передана у\~спільну сумісну\~власність для\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~на підставі\~рішення Дніпропетровської\~міської ради\~від 28.04.2010року\~№703/56.\~Кожному із\~співвласників було\~видано окремий Державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідач постійно порушує порядок землекористування спільною земельною ділянкою порушуючи укладену між сторонами домовленість, а саме без погодження перемістили огорожу, яка проходила по умовній межі між їхніми земельними ділянками, на цьому тлі між ними виникають непорозуміння та конфлікти. Неодноразові звернення позивача з проханням здійснити добровільно спільний розподіл будинку та земельної ділянки відповідачем постійно ігнорується. За таких обставин вважає, що суд має захистити її права власності на житло шляхом поділу в натурі будинку що є у спільній частковій власності та поділу земельної ділянки в натурі що перебуває у спільній сумісній власності. На час звернення до суду вказаний будинок\~складається з\~двох майже\~рівних частин,\~які реально\~виділені в\~дві відокремлені\~квартири:\~квартира [ADDRESS] , яка перебуває у користуванні\~відповідача [PERSON] , та квартири [ADDRESS] , яка перебуває у користуванні\~позивача [PERSON] . Вищезазначені дві квартири, окремі одна від одної і облаштовані окремими квартирними побутовими мережами із вузлами обліку від комунальних мереж електропостачання, холодного водопостачання, газопостачання, вказані квартири мають місцеве водяне опалення від водогрійного газового водонагрівача, водовідведення місцеве у відповідні зливні ями. На підставі викладеного, просить суд поділити в натурі житловий будинок та земельну ділянку, а також стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 4170, 48 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 22\~300 грн. Ухвалою суду від 31.01.2023 вказану позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 09.02.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.04.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2023, цивільну справу № 206/386/23 за позовом \~ [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, передано на розгляд судді Нестеренко Т.В. Ухвалою суду від 15.08.2023 зазначену цивільну справу прийнято до провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.08.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 23.10.2023 у цивільній справі № 206/386/23 призначено судову будівельно-технічну, оціночно-будівельну, земельно-технічну, оціночно-земельну експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертиз. Ухвалою суду від 15.01.2024 провадження по справі відновлено. 21.11.2024 позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. 21.11.2024 представник позивача адвокат Орсік О.Е. у судовому засіданні підтримав позовну заяву, та просив її задовольнити. 17.03.2023 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якій вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. 21.11.2024 відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні визнали позовні вимоги позивача, проте в частині стягнення з відповідача витрат за проведення експертизи, просили відмовити. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 12.12.2012 державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С., [PERSON] , [INFO] отримала після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у спадщину наступне майно, яке складається з: 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці площею 677 кв. м. (згідно Державного акту на праві власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 703/56 від 28.04.2010). До житлового, шл. бет., будинку А-1, загальною площею 86, 6 кв. м., житловою площею 56, 2 кв. м. (прибудова літ. а2-1 площею 7,6 кв. м підлягає оформленню права власності), примикають господарсько-побутові будівлі: літня кухня Б саман, обкл. цег.; гараж В шл.бет.; сарай И глинолит.; душ Л цегла; навіс О; душ Е дерево; споруди № 1 15, І-ІІІ (а.с.16). Позивач зареєструвала право власності на спадкове майно у виді 1/2 частки житлового з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1750473 від 28.03.2013 (а.с. 17). Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, складеного 28.09.2012 КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та копії плану земельної ділянки, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1/2 належить [PERSON] (а.с.18-20). Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 391035 від 18.07.2011, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0677 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Як вбачається з копії плану меж земельної ділянки 1210100000:09:293:005, дана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24-25), що також підтверджено копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 391034 від 18.07.2011 та копією плану на земельну ділянку, виданих на ім`я [PERSON] (а.с. 27-28). Судом також був досліджений висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи № 1351-09 від 15.11.2022, який виконаний за замовленням позивача [PERSON] , за висновком якого сторонам було запропоновано два варіанти поділу спірної земельної ділянки. Другий варіант поділу, встановлений висновком екперта, фактично викладений у позовних вимогах та проти зазначеного варіанту поділу спірної земельної ділянки, відповідач не заперечувала у судовому засіданні. Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної часткової власності (спільне майно). Відповідно до приписів ст. 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України). Частиною першою статті 86 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст.\~89\~ЗК України\~\~земельна ділянка\~може належати\~на праві\~спільної сумісної\~власності лише\~громадянам,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки ,\~зокрема співвласників\~жилого будинку.\~Володіння,\~користування та\~розпорядження земельною\~ділянкою спільної\~сумісної власності\~здійснюються за\~договором або\~законом.\~Співвласники земельної\~ділянки,\~що перебуває\~у спільній\~сумісній власності,\~мають право\~на її\~поділ або\~на виділення\~з неї\~окремої частки,\~крім випадків,\~установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно з положеннями статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Таким чином,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених позовних\~вимог,\~дослідивши всебічно,\~повно,\~безпосередньо та\~об`єктивно\~наявні у\~справі докази,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у сукупності,\~з`ясувавши\~усі обставини\~справи,\~на які\~сторони посилались\~як на\~підставу своїх\~вимог і заперечень, також беручи до увагу визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи повне задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на сплаті судового збору у сумі 4170, 80 грн. (а.с. 1). Крім того, відшкодування витрат за проведення експертизи - не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23). Велика Палата ВС зазначила, що, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта\~до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Таким чином, з урахуванням позиції Верховного суду, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати за проведення експертизи у розмірі 22\~300 грн. (а.с. 30)

Outcome: approved