Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Марганецької міської ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 16.02.2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. У даному шлюбі у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10.10.2022 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу їх малолітня донька, хоч і зареєстрована за адресою відповідача, але фактично проживала з нею за адресою: [ADDRESS] . За весь час після розлучення донька спілкувалася та залишалася на вихідні у відповідача за місцем його проживання, вона ніколи не перешкоджала їх спілкуванню. Факт проживання дитини з нею підтверджено довідкою про склад сім`ї та висновком оцінки потреб сім`ї. Відповідач зі слів самої дитини, маніпулює і емоційно тисне на неї, щоб [PERSON] жила з ним, що суперечить бажанням дитини. Його відношення до дитини негативно впливає на емоційний стан [PERSON] . Як дівчинці, їй комфортніше жити з матір`ю, про своє бажання вона сказала комісії Служби у справах дітей. За інформацією [PERSON] ліцею № 2, мати [PERSON] старається усіляко брати участь у шкільному та особистому житті дитини, спілкується із вчителями, класним керівником, хвилюється за її навчання та виховання, приймає участь у класних батьківських зборах, допомагає дівчинці морально та фізично. Просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрат по справі. У судовому засіданні позивач просила суд задовольнити позов та пояснила, що вона хоче, щоб дитина проживала з нею. Проти батька вона нічого не має, хоча вони не можуть знайти спільної мови. Він постійно робить їй якість капості. Після розлучення вони з донькою переїхали до іншої квартири. Поки вона робила в новій квартирі ремонт, дитина мешкала з батьком. Вона не заперечує, щоб донька відвідувала батька та іноді з ним залишалась. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що нехай дитина проживає з тим, з ким хоче вона сама. Він буде діяти в інтересах дитини. Він подавав первісний позов, бо хотів, щоб дитина проживала з ним. Зараз він не перешкоджає нічому, нехай донька робить, як хоче. Вона вже велика. Він відмовився від первісного позову в інтересах дитини. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що на засіданні комісії [PERSON] сказала, що хоче проживати з мамою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. [INFO] народилася [PERSON] . Її батьками у свідоцтві про народження записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.50). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10.10.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.52-53). 08.07.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Марганецької міської ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13.08.2024 року позов залишено без розгляду за заявою позивача. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.54). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю (а.с.55). Згідно висновку (Акт №436) оцінки потреб сім`ї [PERSON] , [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (з [PERSON] розлучені та проживають окремо); [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою матері [ADDRESS] (а.с.56). Згідно психолого-педагогічно характеристики учениці 5-Б класу Марганецького ліцею № 2 [PERSON] , мати [PERSON] старається усіляко брати участь у шкільному та особистому житті дитини. Спілкується із вчителями, класним керівником. Хвилюється за її навчання та вихованням. Приймає участь у класних батьківських зборах. Допомагає дівчинці морально та фізично (а.с.62). В ході судового розгляду було з`ясовано думку дитини - [PERSON] , яка пояснила, що хоче проживати з батьком і з матір`ю. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з\~ч.1\~ст.161\~Сімейного кодексу\~України якщо\~мати та\~батько,\~які проживають\~окремо,\~не дійшли\~згоди щодо\~того,\~з ким\~із них\~буде проживати\~малолітня дитина,\~спір між\~ними може\~вирішуватися органом\~опіки та\~піклування або\~судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З аналізу вказаних норм Закону, вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа, в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог бо відмову у їх задоволенні. Згідно ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, тобто особа має право пред`явити у суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право звернутись до суду з будь-якою вимогою щодо цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (П. 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії» № 48778\\99) Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема рішення Артіко проти Італії від 13 травня 1980 року, Михайленко проти України від 30 травня 2013 року зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність прав на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виникнення виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто встановивши лише наявність у особи яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 278/2513/17-ц від 07 травня 2020 року. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В ході судового розгляду справи встановлено, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній: дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю, іноді залишається у батька; позивачка не заперечує проти того, щоб дитина відвідувала батька та залишалась на деякий час з ним, ночувала у нього. Відповідач також не наполягає на тому, щоб донька жила тільки з ним. Сама [PERSON] хоче жити і з матір`ю, і з батьком. Батьки бажають діяти в найкращіх інтересах дитини. Позови про визначення місця проживання доньки викликані наявністю протиріч між позивачкою та відповідачем, і дитина стала заручником неспроможності батьків вирішити взаємні претензії та проблеми. Отже, за відсутності спору між сторонами, з огляду на позицію Верховного Суду України, суд вважає за необхідне прийняття рішення про відмову у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed