Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

В жовтні 2024 року директор ТОВ «Коллект Центр» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього заборгованість за Договором № 2976106 від 18.08.2021 року у розмірі 33792,17 грн., сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. Вказані вимоги мотивувала тим, що 18.08.2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено Договір № 2976106 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 6100 грн. Вказала, що 29.12.2021 року було укладено Договір № 29/12-2021 відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 2976106. Разом з цим, 10.03.2023 року було укладено Договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 2976106. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за Договором № 2976106. Зазначає, що строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Загальний розмір заборгованості за Договором № 2976106 від 18.08.2021 року, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви становить 87852,20 грн., проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 33792,17 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 6100 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27692,17 грн. 30.10.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 15.11.2024 року представник відповідача адвокат Ходіна Н.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також, що відповідач ознайомлений з усіма істотними умовами договору, крім цього матеріали позову не містять первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували зарахування кошті на платіжну картку відповідача. Зауважує, що проведений позивачем розрахунок не відповідає нормам закону та долученому договору позики. 25.11.2024 року представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що ідентифікація клієнта здійснювалася в ІТС, яка належить первісному кредитору і він гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги по даному кредиту. Зауважує, що будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача були використані для укладення Договору від його імені, не надано. Вказує, що до позовної заяви були додані Договір з додатками, зокрема паспорт споживчого кредиту, який є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування. Вважає твердження відповідача такими, що не заслуговують на увагу, оскільки останній намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 18.08.2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено Договір № 2976106. Договір позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і ч.12 п.1 ст.3, п.12 ст.11, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.9 Договору, реквізити та підпис сторін. Згідно п.2.1 Договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Пунктом 2.3 Договору позики встановлені параметри позики: тип позики-короткострокова, мета отримання позики-придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики-6100 грн. Згідно п.2.4.2 Договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,0945% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Відповідно до п.2.4.3 Договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Згідно п.2.5 Договору позики розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Відповідно до п.2.6 Договору позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору. Згідно п.3.1.1 Договору позики, проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до повного погашення заборгованості включно. Пунктом 4.3.2 Правил визначено, що оферта, що містить повний текст договору позики, розміщується товариством в особистому кабінеті та надається для вивчення й погодження фізичній особі, яка бажає укласти договір позики. Пунктом 4.3.5 Правил визначено, що прийняття оферти (акцепту) фізичною особою, яка бажає укласти договір позики, відбувається шляхом надсилання електронного повідомлення, яке містить істотні умови договору позики. Пунктом 4.3.6 Правил визначено, що договірна документація підписується позичальником одноразовим ідентифікатором, що генерується та надсилається йому товариством за вказаними в особистому кабінеті контактними даними; товариством підписується відповідна електронна договірна документація електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Пунктом 4.3.6 Правил визначено, що на підтвердження укладення договору позики позикодавець направляє позичальнику електронне повідомлення про укладення договору позики. Як вбачається з листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 16.09.2024 оку за вих. № 2782_240916171406 на платіжну картку [NUMBER] 18.08.2024 року о 10:31:08 було успішно перераховано кошти в сумі 6100 грн. 29.12.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено Договір № 29/12-2021 відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 2976106. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на дату відступлення прав вимоги загальна заборгованість за Договором № 2976106 становить 18\~861,20 грн., з яких: заборгованість за сумою позики 6100 грн., заборгованість за процентами 12\~761,20 грн. 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір № 10-03/2023/01 відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 2976106. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт капітал», що міститься в матеріалах справи, загальний розмір заборгованості за Договором № 2976106 на дату відступлення прав вимоги становить 87\~852,20 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 6100 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 12\~761,20 грн., нараховані відсотки згідно умов кредитного договору 68\~991 грн. Разом з цим, позивач долучив до позову розрахунок заборгованості, згідно якого просить стягнути з відповідача 33\~792,17 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6100 грн., заборгованість за відсотками (до 30.04.2022 року) 27\~692,17 грн. На підставі досліджених матеріалів справи та аналізу доводів сторін, які викладені у заявах по суті справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються доінших електронних даних особою, якаприйняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір має включати всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Як вбачається із копії оспорюваного договору, позичальник використав електронний підпис одноразовим ідентифікатором одноразовим паролем) h77685. Однак, матеріали даної справи не містять будь-яких доказів про те, що зазначений у договорі позики одноразовий електронний ідентифікатор був надісланий на мобільний телефон або електронну пошту відповідача, в результаті чого був використаний у якості електронного підпису. Наявність номеру телефону, який зазначений у договорі позики у якості анкетних даних позичальника та зазначення при цьому певного алфавітно-цифрового ідентифікатора, без доказів надсилання позикодавцем такого повідомлення позичальнику, не є свідчення того, що договір було укладено з [PERSON] . Без доказів, які б вказували на надіслання такого одноразового ідентифікатора на телефон позичальника та отримання цим позичальником коштів в обумовленому розмірі, відсутні підстави стверджувати, що між сторонами був укладений правочин, який підписано за допомогою електронних ідентифікаторів. Позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту укладання з відповідачем договору позики, не надано доказів надіслання іншій стороні пропозиції укласти договір та доказів прийняття такої пропозиції. Тобто, позивачем не доведено, що між зазначеними у договорі позики сторонами виникли договірні відносини. Щодо доводів позивача відносно наявності паспорту споживчого кредиту, що підписаний відповідачем, а отже ознайомлений з усіма істотними умовами договору, суд зазначає наступне. Паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування. Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 грудня 2020 року справа №284/157/20-ц. Разом з цим, матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо перерахування відповідачу коштів в сумі 6100 грн. за Договором № 2976106 укладеного між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Тобто, суду не доведено належними доказами виконання п.2.6 Договору оскільки в Договорі та Паспорті кредиту відсутні відомості щодо рахунку банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. У відповідності до вимог ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини,з яких доказ не може бути подано; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання отримання вказаного доказу. Суд зауважує, що представником позивача не надано доказів самостійного направлення запитів до АТ «Універсал Банк» з метою отримання інформації та отримання відмови. При цьому, позивач, укладаючи договір факторингу, не був позбавлений права вимагати первинні документи бухгалтерського обліку та всю іншу документацію (документи, що стосуються заборгованості боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржника по заборгованості та є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості) у первісного кредитора, та згідно вимог ст.81, ст.83 ЦПК України, повинен був подати всі ті докази, які підтверджують обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У своєму позові позивач зазначає, що розмір заборгованості [PERSON] за Договором № 2976106 на дату відступлення прав вимоги становить 87\~852,20 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 6100 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 12\~761,20 грн., нараховані відсотки згідно умов кредитного договору 68\~991 грн., однак просить стягнути з відповідача 33\~792,17 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6100 грн., заборгованість за відсотками (до 30.04.2022 року) 27\~692,17 грн. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Досліджуючи документи надані позивачем на підтвердження наявності у нього права вимоги до відповідача судом встановлено наступне. Відповідно до п. 2.1 Договору № 10-03/2023/01 від 10.03.2024 року Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатку № 1 та № 3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників. Згідно п. 7.1 вказаного договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Договорами позики (Кредитними договорами), Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти в сумі 794\~503,18 грн. без ПДВ. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про сплату суми Ціни договору, визначеної у п.7.1 Договору № 10-03/2023/01 від 10.03.2024 року. Судовим розглядом встановлено, що позивачем не доведено суду, що за зазначеними Договорами Факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, як це передбачено договорами, а тому суду не доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Виконання умов щодо оплати за договором про відступлення права вимоги до боржника та подання відповідних доказів має значення для реалізації прав нового кредитора, який замінив первісного кредитора у зобов`язанні, зокрема для підтвердження правонаступництва, в тому числі процесуального, або для спростування боржником пред`явлених до нього вимог нового кредитора як таких, що останнім не набуті в силу невиконання умов договору щодо оплати. Враховуючи недоведеність позивачем перерахування сум фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимог, суд позбавлений правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до позивача за означеними договорами. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Відтак, з огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов Договору № 2976106 від 18.08.2021 року, а також правильність розрахунку її розміру, та право вимоги до відповідача отже вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed