Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся із вказаним позовом до Подільського районного суду міста Києва, зазначивши, що 03.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3725208, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 9 500,00 грн. строком на 25 днів з 03.10.2021 по 28.10.2021 включно, процентна ставка 1,25 % за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування, стандартна (базова) ставка 5,00 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування. 09.02.2022 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №80-МЛ, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, в тому числі і до відповідача за договором про споживчий кредит №3725208 від 03.10.2021. Всупереч умовам договору відповідач тривалий час своєчасно не вносив платежів за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 09.02.2022 у нього існує заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 36 789,96 грн., із яких: 8 317,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 27 522,96 - прострочена заборгованість за відсотками; 950,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Оскільки досудове врегулювання спору результату не дало, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 36 789,96 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2024 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 21.02.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому позовні вимоги підтримав та не заперечив щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він також зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме тіло кредиту. З огляду на наведене суд провів судовий розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 03.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3725208. Згідно з п.1.2., 1.3, 1.4, 1.5 договору сума кредиту становить 9 500,00 грн., кредит надається загальним строком на 25 днів з 03.10.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 28.10.2021, комісія за надання кредиту становить 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово. Встановлено також, що ТОВ «Мілоан» на виконання умов договору надало позичальнику кредит у сумі 9 500,00 грн. строком до 28.10.2021 включно, шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок, відповідно до п.п.2.1 п.2 договору, що підтверджується платіжним дорученням №57792121 від 03.10.2021. Згідно вимог ч.2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Таким чином, вказане вище платіжне доручення містить всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства. Отже, порядок видачі коштів в безготівковій формі первинним кредитором не порушено. Укладаючи кредитний договір, відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник підписав договір про споживчий кредит №3725208 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким є U99842 (час відправки ідентифікатора позичальнику 2021-10-03 03:31:02, номер телефону [NUMBER] ), що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан». Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом, договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення та строковості означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 09.02.2022 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №80-МЛ, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, в тому числі і до відповідача за договором про споживчий кредит №3725208 від 03.10.2021, що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 09.02.2022 до договору відступлення прав вимоги №80-МЛ, платіжним дорученням №66410 від 09.02.2022. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає встановленою ту обставину, що відповідач отримав грошові кошти відповідно до умов договору, оскільки позивачем доведено факт надання первісним кредитором грошових коштів відповідачу, який в свою чергу зобов`язався повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. Разом з цим, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про споживчий кредит №3725208 від 03.10.2021 у відповідача існує заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку позивача станом на 09.02.2022 складає 36 789,96 грн., із яких: 8 317,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 27 522,96 - прострочена заборгованість за відсотками; 950,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Суму заборгованості у розмірі 8 317,00 грн. відповідач визнав, що підтверджується його письмовою заявою. З урахуванням наведеного вище, суд вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит №3725208 від 03.10.2021, у розмірі тіла кредиту 8 317,00 грн. Що стосується заборгованості по сплаті процентів та комісії, то суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом позивач, зокрема, надав до суду паспорт споживчого кредиту, вказуючи про те, що відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з умовами договору та погодився на них, взявши таким чином на себе відповідні зобов`язання. Однак суд не погоджується з такими доводом позивача, враховуючи наступне. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредиткредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту(частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Як зазначено у постановах Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20), у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20). Як вбачається з матеріалів справи, роздруківка підписаного відповідачем паспорта споживчого кредиту містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, а саме: процентна ставка 1,25 % за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування; стандартна (базова) ставка 5,00 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування; реальна річна процентна ставка 15,382 %. Однак, дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Крім того, в п.6 паспорту споживчого кредиту №3725208 зазначено, що вся інформація, викладена, в ньому зберігає чинність та є актуальною протягом 2-днів з дати надання інформації, а отже, підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не свідчить про те, що відповідачем було погоджено та встановлено банком відсотки саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути як заборгованість за відсотками. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, тобто умови відсотків, які діяли протягом усього строку кредитування, наведене достовірно не підтверджує виникнення зобов`язань за нарахованими відсотками первісним стягувачем. Із урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 27 522,96 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, не підлягає задоволенню і вимоги щодо стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісією у розмірі 950,00 грн., виходячи з наступного. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення прострочена заборгованість за комісією в розмірі 950,00 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 9 500,00 грн, тобто 10,00 % від суми кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати коштів за укладення договору про споживчий кредит, що є подвійним стягненням коштів в розумінні надання послуг споживачу, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими, оскільки вони випливають із недобросовісних умов договору, а тому підстави для їх задоволення відсутні. У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки правові підстави для стягнення з відповідача простроченої заборгованості за сумою відсотків та за комісією відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial