Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

08.11.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики, умови якого підтверджуються розпискою від 13.10.2021 року в розмірі 1000000 гривень; відсотки за договором позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 01.12.2020 до 01.12.2021 року в розмірі 73123,06 грн.; грошову суму в розмірі 311965 гривень 87 копійок як розмір інфляційного збільшення від суми позики за період з 02.12.2021 року до 06.11.2023 року; грошову суму в розмірі 57945 гривень 21 копійка як розмірі 3% річних за період з 02.12.2021 року до 06.11.2023 року від простроченої суми боргу за договором позики; грошову суму в розмірі 13420 гривень сплаченого судового збору за звернення до суду. Ухвалою суду від 13.11.2023 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.11.2023 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Гринченко Т.М. про забезпечення позову та заборонене відчуження\~та вчинення\~будь-яких\~реєстраційних дій\~стосовно майна,\~яке належить [PERSON] на праві приватної власності, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , загальна площі якої складає 68,0 кв.м., житлова площа якої складає 34, 7 кв.м., яка належить на підставі Свідоцтва про право власності від 16.03.2007, дата реєстрації права власності 11.04.2007, частка у праві власності 1/1, реєстраційний номер майна 18172144; однокімнатної квартири,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~ загальна\~площі якої\~складає 29,9\~кв.м.,\~житлова площа\~якої складає\~27,0\~кв.м.,\~яка належить\~на підставі\~договору купівлі-продажу,\~4175\~від 28.08.2009,\~посвідченого нотаріально\~ПН ХМНО\~Глуховцевою Н.В.,\~право власності\~зареєстровано 31.08.2009,\~форма власності\~приватна,\~частка власності\~1/1,\~реєстраційний №\~майна 2668262.\~Заходи зустрічного забезпечення не вжито. 05.03.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Гофельд Г.С. про розгляд судового засідання 05.03.2024 без участі представника відповідача та відповідача, в якому не заперечувала проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Ухвалою суду від 05.03.2024 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 17.07.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики, умови якого підтверджуються розпискою від 13.10.2021 року в розмірі 1000000 гривень; відсотки за договором позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 01.12.2020 до 01.12.2021 року в розмірі 73123,06 грн.; грошову суму в розмірі 35383 гривень 25 копійок як розмір інфляційного збільшення від суми позики за період з 02.12.2021 року до 23.02.2022 року; грошову суму в розмірі 6904 гривень 11 копійок як розмірі 3% річних за період з 02.12.2021 року до 23.02.2022 року від простроченої суми боргу за договором позики; грошову суму в розмірі 11154 гривень 10 копійок сплаченого судового збору за звернення до суду. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 01 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір строкової позики, відповідно до умов якої [PERSON] надав грошові кошти у позику позичальнику [PERSON] в розмірі 1000000 гривень на строк до 01.12.2021 року, на підтвердження чого позичальником 13.10.2021 року складено розписку. В той же час відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань у визначені строки не виконав, грошові кошти взяті в позику не повернув. На всі нагадування та пропозиції повернути грошові кошти взяті в позику [PERSON] лише обіцяє повернути кошти, але жодної дії, направленої на повернення коштів, не вчинив. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гринченко Т.М. підтримала уточнені позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Костиря Г.А. 13.08.2024 направив суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, в якому зазначив, що Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття. Таким чином, на думку представника відповідача місцевий суд має право призначити судову експертизу у справі і на стадії судового розгляду справи з метою виконання завдань судочинства. За таких обставин відповідач повідомляє суд, що з оригіналом наданої до матеріалів справи розписки, він мав можливість ознайомитися через свого представника 11.07.2024 при ознайомленні з матеріалами справи. Відповідач заперечує, що підписував залучену до матеріалів справи розписку, а її зміст в частині визначення позивачем особи позикодавця та дати повернення позики базуються на припущеннях, що може бути підтверджено або спростовано виключно проведенням почеркознавчої експертизи. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи просили розглянути за відсутності відповідача та його представника. Представник позивача адвокат Гринченко Т.М. направила суду заперечення на заяву відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, в яких просила суд відмовити в призначенні по справі почеркознавчої експертизи. В обгрунтування заперечення зазначила, що 05.03.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Відповідач [PERSON] особисто ознайомився з матеріалами справи ще 04.12.2023 року та цього ж дня отримав і ухвалу про відкриття провадження по справі і позовну заяву з додатками до неї, про що міститься розписка [PERSON] в матеріалах справи. Окрім цього в березні 2024 року представником відповідача була подана заява про проведення підготовчого засідання за відсутності відповідача та його представника та про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, що міститься в матеріалах справи. За період з грудня 2023 року по серпень 2024 року розгляд справи неодноразово відкладався саме за заявою відповідача або його представників, тобто тривалий час затягується розгляд справи шляхом вже зловживання правами наданими процесуальним законодавством відповідачу по справі. Натомість аж 13.08.2024 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача Гончаренко А.Г. подано заяву про призначення по справі почеркознавчої експертизи. Оригінал розписки долучений до матеріалів справи 07.12.2023. Очевидним, на думку представника позивача, є намагання чергового затягування розгляду справи, за відсутності будь-яких заперечень щодо позовних вимог. Аналіз норм права дає підстави для висновку, що при прийнятті процесуальних рішень і застосуванні будь-яких процесуальних норм суд має керуватись у першу чергу основним завданням цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту прав та інтересів особи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після грунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Орган, який призначає експертизу (залучив експерта), повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Беручи до уваги зміст позовних вимог, надані заяви по суті справи виключно зі сторони позивача, відсутність заяв по суті справи зі сторони відповідача, а також враховуючи по суті зловживання правами з сторони відповідача з метою затягування розгляду справи, та обставину того, що для вирішення питання стосовно можливості призначення судово-почеркознавчої експертизи підпису у розписці є наявність почеркового матеріалу, в якому відображені ознаки підпису відповідача та у зв`язку з їх ненаданням стороною відповідача, вказана експертиза проведена бути не може, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити. Також під час складання розписки відповідачем про отримання в борг грошових коштів проводилась аудіофіксація складання розписки. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] 01 грудня 2020 року передав відповідачеві [PERSON] 1000000 гривень, який зобов`язався їх повернути до 01.12.2021 року, на підтвердження чого позичальником 13.10.2021 року складено розписку, однак своїх зобов`язань не виконав. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи (а.с.55). Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Відповідно до частин першої, другої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно\~з статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста. Оригінал розписки наданий суду 07.12.2023. Як зазначалося вище, 05.03.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Гофельд Г.С. про розгляд судового засідання 05.03.2024 без участі представника відповідача та відповідача, в якому не заперечувала проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Лише 13.08.2024 представник відповідача адвокат Костиря Г.А. направив суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Частинами першою, другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються згідно з п.2 ч.2 ст. 76 ЦПК України, зокрема, висновками експертів. Відповідно до вимог ч.3-5 ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. В силу ч.ч.1, 2, 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно з ч.1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що при прийнятті процесуальних рішень і застосуванні будь-яких процесуальних норм суд має керуватись у першу чергу основним завданням цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефектпвного захисту прав та інтересів особи. Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується за допомогою реалізації його основних засад, у тому числі принципів змагальності та диспозитивності. За правовим визначенням предметом позову є матеріальний зміст позовних вимог, який проявляється в юридичній заінтересованості позивача отримати певне матеріальне благо, щодо якого виник спір. \~ \~ \~ \~ \~Предметом доказування\~під час\~судового розгляду\~є факти,\~які обґрунтовують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~сторін або мають інше значення для вирішення справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Висновок експерта є доказом, який складається на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Судом призначається експертиза за відповідною заявою учасників справи для з`ясування обставин, які можуть бути встановлені лише із застосуванням спеціальних знань у сфері іншій, ніж право. Таким чином, експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування у справі або заперечень іншої сторони. Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України зазначені види та зміст заяв по суті справи. При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по\~суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стороною відповідача не подана жодна заява по суті справи, ні в визначені строки в рамках підготовчого провадження, ні після його закриття, щоб б містила заперечення на позовну заяву та будь-яку аргументацію з питання заперечень, таким чином не можливе призначення та задоволення клопотання про признання експертизи по справі з метою підтвердження обставини того, що відповідач не підписував розписку про отримання грошових коштів від позивача, так як відсутні такі по суті заперечення відповідача. Окрім цього питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення (постанова Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 925/1641/17). Отже, підстави для задоволення клопотання і призначення у справі почеркознавчої експертизи у цій справі, відсутні. Крім того, при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися ЦПК України, Законом України від 25 лютого 1994 року № 4038-ХІІ «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 №1950/5), та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15), з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав. Згідно з п. 3.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані, зокрема, обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи. За положеннями статті 107 ЦПК України матеріли, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд, з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи. Відповідно до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України наказом №53/5 від 08.10.1998 р., а саме п. 1.1 об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. За змістом п. 1.3. рекомендацій для проведення досліджень орган, який призначив експертизу (залучив експерта), повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Беручи до уваги зміст позовних вимог, надані заяви по суті справи виключно з сторони позивача, відсутність заяв по суті справи з сторони відповідача, а також враховуючи по суті зловживання правами з сторони відповідача з метою затягування розгляду справи, та обставину того, що для вирішення питання стосовно можливості призначення проведення судово-почеркознавчої експертизи підпису у розписці є наявність почеркового матеріалу, в якому відображені ознаки підпису відповідача та у зв`язку з їх ненаданням стороною відповідача, вказана експертиза проведена бути не може, а тому у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення по справі почеркознавчої експертизи суд відмовив. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~ передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ статті 625 цього Кодексу. Згідно зі\~ статтею 625 ЦК України \~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо розміру відсотків за користування грошовими коштами відповідачем в період дії договору позики, суд зазначає наступне. За умовами розписки, що підтверджує укладання договору позики, не міститься відомостей про те, що договір позики є безоплатним та не містить умов, що позика укладається без сплати процентів за користування грошовими коштами під час дії договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України передбачені \~проценти за договором позики. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Так, у Постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду \~від 16.01.2019\~у справі\~№464/3790/16-ц вказано про випадки, коли\~у розписці не зазначено про розмір відсотків за користування позикою. У такому разі кредитор має право одержати від боржника відсотки за користування позикою у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України (частина 1 статті 1048 Цивільного кодексу України). Однак це правило застосовується лише до позики наданої у національній валюті гривні. З врахуванням того, що грошові кошти в позику передавались в гривні в розмірі 1 000 000 гривень на строк в 1 рік (період з 01.12.2020 року до 01.12.2021 року) відповідно за вказаний період позивач [PERSON] має право одержати від боржника [PERSON] відсотки за користування позикою у розмірі на рівні облікової ставки НБУ. Всього відсотки на рівні облікової ставки НБУ за період з 01.12.2020 року до 01.12.2021 року загалом складають \~73 123, 06 грн. Загальна заборгованість з врахуванням суми боргу за договором позики разом з процентами за користування позикою протягом дії договору позики (з 01.12.2020 року по 01.12.2021 року ) на рівні облікової ставки НБУ. Період користування сумою позики 366 днів 1\~000\~000,00 (сума боргу за договором позики)\~+\~73\~123, 06 (відсотки за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ в період дії договору позики)\~= 1\~073\~123,06 грн. Відповідно до висновків, що містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31.10.2018 року у справі № 14-318цс 18, зазначено, що під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, варто мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначено проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. На підставі вищевикладеного є правомірною та такою що не підпадає під обмеження встановлені ні п. 15, ні п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми в розмірі 73\~123 гривень 06 копійок в якості процентів на рівні облікової ставки НБУ за користування грошовими коштами за період з 01.12.2020 року по 01.12.2021 року включно, тобто за період дії договору позики), так як не є будь-якою штрафною санкцією та нараховується відповідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України. Відповідно до\~вимог ст.\~1050\~ЦК України\~встановлені наслідки\~порушення договору\~позичальником,\~а саме: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а саме: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~ статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим уточнені позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики,\~умови якого\~підтверджуються розпискою\~від 13.10.2021\~року -\~ в\~розмірі 1\~000\~000\~ гривень;\~ проценти за договором позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 01.12.2020 року до 01.12.2021 року в розмірі \~73\~123 гривні 06 копійок; інфляційні втрати від суми позики за період з 02.12.2021 року до 23.02.2022 року в розмірі 35 383 гривень 25 копійок; 3 проценти річних від простроченої суми боргу за договором позики період з 02.12.2021 року до 23.02.2022 року (день, що передує дню введення воєнного стану) в розмірі 6904 гривні 11 копійок. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в розмірі 11154 грн. 10 коп.

Outcome: approved