Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

У вересні 2024 року адвокат Бабич Юрій Вікторович в інтересах Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 180 263,75 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року у справі №234/576/22, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 липня 2024 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ по газопостачанню та газифікації «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» та стягнуто вихідну допомогу в розмірі 924 429,48 грн. та 9 244,29 грн. судового збору. 12 липня 2024 року у виконавчому провадженні [NUMBER] з банківського рахунку АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» в безспірному порядку примусово списано 1 017 372,42 грн. на виконання вказаного рішення суду та витрат виконавчого провадження, а саме: 924 429,48 грн. - сума коштів, що підлягала стягненню за виконавчим документом; 500,00 грн. - витрати виконавчого провадження; 92 442,94 грн. - основна винагорода виконавця. Як зазначає позивач, на користь [PERSON] стягнуто та списано з банківського рахунку з АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» 924 429,48 грн. вихідної допомоги, які є його доходом за нормами ПК України, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18% суми доходу та військовим збором за ставкою 1,5 % суми доходу, оплата яких здійснюється податковим агентом, яким є колишній роботодавець, за рахунок колишнього працівника. Підтвердженням цьому є індивідуальна податкова консультація Державної податкової служби України від 27 серпня 2024 року № 4206/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК. АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» сплатило за [PERSON] 180 263,75 грн. з яких: 166 397,31 грн. - податок на доходи фізичних осіб та 13 866,44 грн. - військовий збір, які обраховані від суми вихідної допомоги (924 429,48 грн.) у відповідних визначених ПК України ставках. Однак у виконавчому провадженні [NUMBER] з банківського рахунку АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» в безспірному порядку примусово списано кошти без залишку коштів, необхідних для утримання (відрахування) передбачених ПК України податків і зборів за [PERSON] . На переконання позивача [PERSON] отримав дохід у виді вихідної допомоги разом з коштами, що підлягали сплаті як податки та збори, тобто отримав кошти у розмірі більшому ніж встановлено чинним законодавством України, відтак, [PERSON] утримує належні АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» як податковому агенту кошти у сумі 180 263,75 грн. не маючи для цього жодних правових підстав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/17323/24 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 20 листопада 2024 року. 21 жовтня 2024 року [PERSON] подав відзив на позову заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що стягнута судовим рішенням (у справі № 234/576/22) на його користь сума вихідної допомоги не є заробітною платою, премією або іншою виплатою за виконану роботу, не входить в структуру заробітної плати, тобто не є винагородою за працю і не є платежем, виплата якого була передбачена трудовим договором (контрактом), а передбачена безпосередньо нормами КЗпП України. Зазначає, що на момент отримання суми вихідної допомоги трудові відносини із позивачем вже давно були припинені, а відтак, у позивача були відсутні підстави для нарахування і сплати замість нього податку на доходи фізичних осіб по сумі вихідної допомоги, оскільки станом на момент примусового стягнення коштів він не перебував із позивачем у трудових відносинах, тобто позивач вже не міг бути податковим агентом і повинен був лише повідомити податковий орган про отримання ним доходу у вигляді суми вихідної допомоги; позивач не нараховував і не виплачував суму вихідної допомоги, що згідно норм ПК України виключало його обов`язок нарахувати, утримати і перерахувати в бюджет суму податку на доходи фізичних осіб, а подібні зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб після припинення трудових відносин мають сплачуватись самостійно платним податку. Також відповідач звертає увагу, що він набув суму вихідної допомоги на підставі рішення суду, яке є обов`язковим до виконання, тобто набув всю суму вихідної допомоги, включаючи суму, яку позивач вимагає повернути, на законній правовій підставі. Натомість позивач за вимогами податкового законодавства не повинен був замість нього сплачувати податок на доходи фізичних осіб. Позивач 24 жовтня 2024 року подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що вихідна допомога є окремою одноразовою виплатою і за змістом ст. 44 КЗпП України є грошовою сумою, яка виплачуються роботодавцем працівникові у разі припинення трудових відносин з незалежних від працівника обставин. Тобто право працівника на вихідну допомогу, незалежно від того яким актом її передбачено, обумовлене саме трудовими відносинами між таким працівником та роботодавцем, що узгоджується із змістом судових рішень у справі № 234/576/22, у якій відповідач стягнув із позивача вихідну допомогу. Стягнута за судовим рішенням вихідна допомога у сумі 924 429,48 грн. є коштами, які походять від юридичної особи-роботодавця та які пп. 14.1.54. п.14.1. ст. 14 ПК України визначає як дохід, а отже саме на позивача, як роботодавця та податкового агента покладено обов`язок утримувати та сплачувати за відповідача податок на доходи фізичних осіб із суми вихідної допомоги. Оскільки положення п.п. 1.2 - 1.4 п. 16-1, підроз. 10 роз. XX ПК України вказують на тотожність об`єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб та об`єкту оподаткування військовим збором, позивач також виступає і податковим агентом відповідача в частині сплати за нього військового збору із суми вихідної допомоги. Позивач також вказує, що предметом спору про стягнення вихідної допомоги є саме спір про наявність/відсутність у працівника права на вихідну допомогу та порушення роботодавцем такого права, натомість питання оподаткування не є і не може розглядатись та досліджуватись в таких спорах, адже воно чітко регламентовано ПК України, що виключає можливість і необхідність визначати у сумах що стягуються суми податків і зборів. У підтвердження викладених висновків позивач звертається до позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №9901/407/19. У запереченні на відповідь на відзив відповідач вказує, що з аналізу як норм законодавства, так і індивідуальної податкової консультації можна зробити висновок, що обов`язок сплатити відповідний податок та військовий збір виникає у позивача лише в разі нарахування (виплати) відповідного доходу. Проте позивач не нараховував вказану вихідну допомогу відповідача та не виплачував її, у зв`язку з чим останній був вимушений звернутись до суду. В примусовому порядку з позивача було стягнуто визначену законом суму вихідної допомоги і такі кошти не надходили напряму до відповідача, а разом із витратами виконавчого провадження, виконавчим збором були стягнуті з позивача та кошти надійшли на рахунок державного виконавця, який після цього перерахував їх відповідачу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов таких висновків. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Як слідує з матеріалів справи рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року у справі № 234/576/22, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 липня 2024 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] до АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» та стягнуто вихідну допомогу в розмірі 924 429,48 грн. та 9 244,29 грн. судового збору. 10 липня 2024 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист по справі № 234/576/22 про стягнення АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» вихідної допомоги в розмірі 924 429,48 грн. Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича від 10 липня 2024 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] на виконання вказаного вище виконавчого листа. 10 липня 2024 року постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича було накладено арешт на кошти АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ». 12 липня 2024 року згідно з платіжною інструкцією від 12 липня 2024 року № 1639130172506 в межах виконавчого провадження [NUMBER] з банківського рахунку АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» в безспірному порядку примусово списано 1 017 372,42 грн. з призначенням платежу: « стягнення боргу за ВП [NUMBER] згідно Виконавчого листа №234/576/22 від 10.07.2024, що видав Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська». Відповідно до Інформації про виконавче провадження [NUMBER], списані з банківського рахунку АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» кошти у сумі 1 017 372,42 грн. включають: 924 429,48 грн. - сума коштів, що підлягала стягненню за виконавчим документом; 500,00 грн. - витрати виконавчого провадження; 92 442,94 грн. - основна винагорода виконавця. Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича від 15 липня 2024 року виконавче провадження № [NUMBER] було закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» платіжними інструкціями № 9336227694 від 30 серпня 2024 року та № 9336227695 від 30 серпня 2024 року сплатило 180 263,75 грн. з яких: 166 397,31 грн. - податок на доходи фізичних осіб та 13 866,44 грн. - військовий збір. Посилаючись на те, що з АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» було списано всю суму коштів без залишку коштів, необхідних для утримання (відрахування) передбачених ПК України податків і зборів за [PERSON] , він таким чином отримав дохід у виді вихідної допомоги разом з коштами, що підлягали сплаті як податки та збори, і він отримав кошти у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України, позивач просить стягнути з [PERSON] вказану суму. Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, є платником податку з доходів фізичних осіб. За змістом пункту 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Як визначено підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності та території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. При цьому, відповідно до п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Кодексу та військовий збір визначених п.161 підр. 10 розділу ХХ Кодексу. Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку з доходів фізичних осіб становить 18%. Крім цього, пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлений військовий збір, ставка якого становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування. Платники військового збору, об`єкт оподаткування, порядок його нарахування, утримання та слати (перерахування), відповідальні за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету особи є ідентичними до відповідних елементів податку з доходів фізичних осіб, що визначені у ст. 162.1 ст. 162, ст. 163, ст. 168, ст. 171, ст. 176 Податкового кодексу України. За змістом абзацу 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суми, що підлягають стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Верховний Суд у постановах від 16 квітня 2019 року у справі № 820/3747/18, від 25 квітня 2019 року у справі № 820/5002/16, від 05 серпня 2020 року у справі № 817/893/17 викладав висновок, що відсутність вказівки в резолютивній частині про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків й інших обов`язкових платежів не є підставою для невиконання роботодавцем функцій податкового агента у випадках та в порядку, встановленому законодавством. Зокрема, у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховується без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час висушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Згідно з постановою від 21 листопада 2018 року у справі № 585/3264/15-ц Верховий Суд виснував, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника. Не зазначення у резолютивній частині судового рішення, що сума, яка підлягала стягненню на користь відповідача, визначається судом без утримання податку й інших обов`язкових платежів, не дає підстав отримати цю суму відповідачу, ураховуючи обов`язок сплати податків та інших обов`язкових платежів. З огляду на те, що роботодавець на виконання вимог ПК України як податковий агент змушений сплатити за відповідача податок та військовий збір за рахунок власних коштів, у вказаній постанові Верховий Суд дійшов висновку, що роботодавець має право на підставі статті 1212 ЦK України стягнути з працівника ці кошти як зайво отримані всупереч вимогам закону. Отже, в результаті примусового виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року у справі № 234/576/22 [PERSON] отримав більшу суму, ніж та, яка йому належала згідно із законом, тобто без утримання з нього обов`язкових платежів - податку на доходи фізичних осіб та військового збору, сплачених за нього АТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» як податковим агентом в дохід держави за рахунок власних коштів. Під час розгляду справи відповідач, посилаючись на те, що зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб після припинення трудових відносин мають сплачуватись самостійно платним податку і позивач за вимогами податкового законодавства не повинен був замість відповідача сплачувати податок на доходи фізичних осіб, разом з тим не надав доказів самостійної сплати ним сум податків і інших обов`язкових платежів, належних до сплати із сум отриманої ним вихідної допомоги. Позивач довів, що на виконання вимог ПК України він як податковий агент сплатив за відповідача податок на доходи та військовий збір за рахунок власних коштів, а тому має право відповідно до ст. 1212 ЦК України стягнути ці кошти, як безпідставно набуті і збережені відповідачем без достатньої правової, який збагатився за рахунок позивача, безпідставно отримавши та зберігаючи зайві грошові кошти у сумі 180 263 грн. 75 коп. Доводи відповідача про те, що стягнута судовим рішенням сума вихідної допомоги не є заробітною платою, не входить в структуру заробітної плати, а на момент отримання суми вихідної допомоги трудові відносини із позивачем були припинені, суд відхиляє, оскільки отримана відповідачем за судовим рішенням вихідна допомога є доходом, який відповідно положень ПК України не звільнений від оподаткування, і незалежно від обґрунтованості сплати позивачем податків і зборів із суми виплаченої відповідачеві вихідної допомоги, відповідач (самостійно не сплативши вказані суми, обов`язок по сплаті яких, як він стверджує, покладений на нього) безпідставно зберігає кошти у сумі 180 263 грн. 75 коп., які у будь-якому випадку підлягали сплаті до державного бюджету. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved