Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] через представника звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що за час спільного проживання з [PERSON] у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, сімейні відносини між подружжям погіршились та в подальшому були припинені, через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя. Після фактичного припинення сумісного проживання, малолітня [PERSON] , залишилась проживати разом з [PERSON] . Батько дитини [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Тривалий час не приймає участі у житті дитини, матеріальної та моральної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач вважає що відповідач фактично самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, усі питання щодо забезпечення та виховання дитини вирішуються позивачем самостійно, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.10.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась судом завчасно та належним чином. Представник позивача 21.11.2024 року через портал «Електронний суд» подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та позивача. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. 01.10.2024 року через портал «Електронний суд» подав заяву, про розгляд справи без його участі. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Судом встановлено, що за час спільного проживання у [PERSON] з [PERSON] , народилась спільна дитина, [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.10.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, вбачається, що в графі батьки зазначено: «батько»- [PERSON] , «мати» - [PERSON] (а.с.12). Позивач в позовній заяві зазначила, що [PERSON] фактично після народження дитини із нею та донькою не проживає, належним чином не займається її піклуванням та вихованням. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.12.2014 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 309 грн. 60 коп., щомісячно, починаючи з 15.09.2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14). Згідно постанови державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що з виконання вказаного рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.12.2014 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] (а.с. 15). З копії постанови державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.07.2024 року в межах виконавчого провадження № [NUMBER] накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках (а.с. 16). Крім того, постановою державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.07.2024 року накладено на [PERSON] штраф на користь стягувача в сумі 52997 грн. 50 коп., що дорівнює 50 % суми заборгованості (а.с. 23). Згідно даних листа КЗ «Харківський ліцей №83» Харківської міської ради за № 110 від 24.06.2024 року, вбачається, що [PERSON] , навчається у закладі освіти з 2016 року. За час навчання дитини у закладі, вихованням дитини займається мати [PERSON] . Батько дитини в закладі освіти ніколи не з`являвся, з класним керівником контактів не мав (а.с. 26). Згідно даних листа Директора Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №12» Харківської міської ради вбачається, що неповнолітня [PERSON] спостерігається фахівцями поліклініки з народження по теперішній час. Декларації про вибір лікаря, який надає первинну допомогу, були переукладені з матір`ю дитини [PERSON] . Протягом 2024 року батько дитини до поліклініки не звертався, станом здоров`я дитини не цікавився (а.с. 27). Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей 01.10.2024 року за № 376, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважав про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] (а.с.49-50). Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Положеннями ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, за приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що перешкоди для виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків - відсутні. Відповідач байдужий до життя, стану здоров`я та розвитку своєї дитини, не цікавиться її життям. Тривалий час без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та її утриманні. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем в повному обсязі надано докази, на підтвердження невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки а тому, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Питання про відшкодування судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved