Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~В грудні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що з грудня 2016 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось з причини постійних сварок та непорозумінь, спільне господарство не ведеться з 25 лютого 2022 року. Вважає, що сім`я розпалась, примирення неможливе, а подальше перебування у зареєстрованому шлюбі буде суперечити їх інтересам. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. 09 лютого 2024 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказав, що шлюбні відносини з позивачкою не припинялися з моменту реєстрації шлюбу, він з позивачкою проживає за однією адресою: [ADDRESS] , підтримують шлюбні стосунки та ведуть спільний побут, є спільний сімейні бюджет та виконання спільних обов`язків подружжя також має місце. Разом з відзив на позовну заяву відповідач подав заяву про надання строку на примирення протягом 6 місяців. Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року клопотання відповідача про надання строку на примирення - задоволено, надано сторонам строк для примирення тривалістю 6 місяців, провадження по справі зупинено та зобов`язано відповідача в строк до 10 серпня 2024 повідомити суду обставини примирення з позивачем. 28 серпня 2024 року від відповідача надійшла заява, в якій він вказує, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, з обставинами, які викладене позивачкою в позовній заяві не погоджується, та визначає обставини, які ним не визнаються- це стягнення з нього на користь позивачки судового збору, обґрунтовуючи тим, що позивачка окремо без його відома прийняла рішення про подання відповідної позовної заяви, а тому вона повинна самостійно нести всі судові витрати, оскільки саме вона є ініціатором справи. Він неодноразово намагався закликати позивача до діалогу, до примирення, до збереження родини, проте жодного разу ці намагання не призводили до результату Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03 грудня 2016 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві між сторонами 03 грудня 2016 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 3167 та [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] - донька [PERSON] ( а.с.3,8,9) . За положенням частини першої\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з частинами третьою та четвертою\~статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої\~статті 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Позивач в позовній заяві зазначає про відсутність спільного господарства з відповідачем з 25 лютого 2022 року, що не підтримує шлюбні стосунки, збереження шлюбу суперечить її інтересам та порушує її права та права та інтереси їхніх спільних малолітніх дітей. Щодо доводів відповідача про надання строку на примирення суд зазначає наступне. За\~статтею 111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Відповідно до частини 7\~статті 240 ЦПК України\~у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. В пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року\~надано роз`яснення, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене частиною 1\~статті 111 СК\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Таким чином, з вищезазначеного випливає, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Так, позовна заява надійшла до суду 04 грудня2023 року та ухвалою суду від 12 лютого 2024 року судом надано сторонам час на примирення строк 6 місяців, проте примирення сторін не відбулося, сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач повідомив суд , що його намагання примиритися жодного разу не привели до примирення, тобто доводи відповідача про можливість збереження шлюбу нічим не підкріплені. Доводи відповідача щодо необхідності збереження сім`ї через наявність дітей, суд відхиляє, оскільки розірвання шлюбу стосується лише взаємин сторін і не впливає на можливість виконання батьками дитини своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищевикладене, суд вважає неможливим в подальшому зберегти їх сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому повинен бути розірваний. У відповідності до\~ст. 113 СК України, особа, яка\~\~змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити\~\~своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не вказує, яким надалі прізвищем хотіла би іменуватися, суд не вирішує цього питання. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1\~ст. 141 ЦПК України). На підставі наведеного,

Outcome: approved