Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

[PERSON] за участі представника позивача [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що [INFO] у позивача та [PERSON] (відповідача) народився син [PERSON] . Відповідач тривалий час не піклується про сина та не цікавиться його життям і розвитком, у зв`язку з цим позивач вважає за необхідне звернутись до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав. Відповідач не проявляє заінтересованості в подальшій долі сина, не цікавиться його успіхами в школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні нашої дитини. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Син знаходиться на повному утриманні позивача. У зв`язку з цим, позивач звернувся до органу опіки та піклування, однак по питанню позбавлення відповідача батьківських прав мені було рекомендовано звернутися до суду. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матір`ю від обов`язку виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. За таких обставин, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] (відповідача). Ухвалою суду від 02.09.2024 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву, однак відзиву подано не було. Ухвалою суду від 09.10.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримують позовну заяву та просять її задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомила суду, що вона жалкує про те, що не приймала участь у вихованні дитини, оскільки так склалися обставини, вона наразі проживає з другим чоловіком з яким мають та виховують дитину, буде намагатися матеріально підтримувати сина та проявляти заінтересованість в подальшій долі дитини. Заявила про готовність брати участь у вихованні дитини. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради подала заяву про розгляд судового засідання у її відсутність. При вирішенні справи покладається на розсуд суду Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.2009 року встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Хмільник. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (копія на а.с. 5) У відповідності до довідки вих.№ 08-74/1061 від 26.08.2024 року відділу ведення реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради встановлено, що позивач виховує сина [PERSON] . (копія на а.с. 6) У відповідності до довідки №01-27/97 від 26.08.2024 року зазначено, що батько [PERSON] , [PERSON] , самостійно займається вихованням сина, регулярно спілкується з учителями, відвідує батьківські збори, засідання команди супроводу дитини ( [PERSON] знаходиться на інклюзивному навчанні), постійно супроводжує дитину під час дистанційного навчання, мати вихованням дитини не цікавиться. (копія на а.с. 8) У відповідності до рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 24.11.2022 року № 676 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом зі позивачем (копія на а.с. 9) У відповідності до Декларації №0001-ЕМ9Р-МХ00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, позивач зазначений законним представником пацієнта [PERSON] . (копія на а.с. 10) Довідка КНП Хмільницька ЦПМСД № 01-23/961 від 29.08.2024 року видана [PERSON] , відповідно до якої, встановлено, що позивач на прийом лікаря приводить особисто. Усі рекомендації стосовно лікування виконує вчасно, позивач завжди цікавиться здоров`ям та розвитком сина. (копія на а.с. 15) Рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 17.10.2024 року № 720 про надання висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] відповідно до якого встановлено, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] [INFO] . Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами законодавства. Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо [PERSON] , [INFO] , знайшов своє підтвердження, оскільки судом встановлено, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням. Відповідач тривалий час не спілкується з сином, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] , [INFO] , відносно її сина [PERSON] , [INFO] як виключної міри, спричиненої тривалим нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 1 ст. 180, 181 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В ст. 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує свій обов`язок по утриманню дитини, а також те, що вимога про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав підлягає задоволенню, суд вважає, що стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. При цьому суд роз`яснює відповідачу зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного ст. 19, 150, 155, 164, 166, 181-183 СК України та

Outcome: approved