Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] через адвоката Студзінського М.С. в червні 2023 року звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] 15.09.2020, близько 10 год. 04 хв. керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] , рухався по проїзній частині вул. Йорданської у м. Києві зі сторони вул. М.Малиновського у напрямку вул. Архипенка, у другій смузі, проявив неуважність, створюючи небезпеку для руху, а також загрозу життю та здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований навпроти будинку [ADDRESS] , де здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась з права на ліво відносно напрямку вищезазначеного транспортного засобу. Під час руху [PERSON] допустив порушення вимог п. 1.5, підпункт «б» п. 2.3 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. Потерпілим у даному кримінальному провадженні було визнано [PERSON] . Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2021 року [PERSON] , [INFO] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України відповідача було звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки. Вироком Київського апеляційного суду від 15.11.2021 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувано в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням. Призначено [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Постановою Верховного Суду від 22.11.2022 року, вирок Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року щодо [PERSON] змінено, на підставі статті 75 КК звільнено відповідача від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, установивши засудженому іспитовий строк тривалістю 3 роки. [PERSON] є ріднім сином загиблої [PERSON] 1947 року народження. Так, 15.09.2020 року близько 11 год. 30 хв. на мобільний телефон [PERSON] надійшов телефонний дзвінок та в ході розмови особа, яка представилась слідчим, повідомила [PERSON] про те, що його мати загинула від травм отриманих внаслідок наїзду на неї транспортного засобу. Вказана сумна звістка мов куля снайпера завдала сильного сердечного та душевного болю [PERSON] . В подальшому [PERSON] дізнався про подробиці ДТП в якій загинула його мати, що ще більше завдало йому психологічного та душевного болю, оскільки він дізнався, що дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої загинула його мати, сталася внаслідок грубого та зухвалого порушення [PERSON] Правил дорожнього руху. Розуміння того, що смерть [PERSON] настала внаслідок дій відповідача також залишить на все життя на серці [PERSON] нестерпний біль, страждання та усвідомлення того, що людина, яка подарувала йому життя більше не повернеться. Також зазначає, що [PERSON] , який загалом пройшов 10 ротацій до зони АТО, що складає майже 2 роки на лінії фронту, та вже декілька ротацій на лінії фронту з 24.02.2022 року. В кожному випадку ротації на лінію фронту, [PERSON] розумів, що на нього чекає вдома його рідна людина - мама. Розуміння того, що на тебе чекають, неодноразово допомагало [PERSON] вийти цілим та не ушкодженим із під вогню ворога. Однак, зараз [PERSON] , розуміє той факт, що відправившись в черговий раз на війну, на нього уже нікому чекати, що ще більше завдає йому нестерпного душевного болю. Окрім цього, на психоемоційний стан [PERSON] впливає і те, що з часу трагедій, винуватець у смерті його матері не вчинив самостійно жодних дій, які б свідчили про його розкаяння у скоєному. Так з моменту трагедії пройшло вже майже три роки. Однак [PERSON] перебуваючи на свободі жодного разу не зателефонував позивачу щоб висловити хоч якісь слова підтримки та співчуття. Навпаки, на поштову адресу [PERSON] від захисника [PERSON] надійшов лист із вибаченнями, що на думку позивача є цинічним вчинком, оскільки щиро покаятися і вибачитися може лише особа, яка скоїла злочин, а тому даний крок позивач розцінює, як намір створення хибного уявлення у суду щодо щирого розкаяння [PERSON] у скоєному. Також, такий вчинок свідчить про намір створення у суду хибного уявлення щодо того, що [PERSON] намагався ніби то відшкодувати завдану позивачу матеріальну та моральну шкоду. Всі викладені обставини завдають [PERSON] постійних моральних та психологічних страждань та постійних переживань, пов`язаних із втратою матері та розуміння того, що ти залишаєшся сам на цій землі. Так, розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди визначити важко, однак він має хоча б компенсувати ті емоційні та психологічні страждання, які йому довелося перенести та які він переживає і зараз, а тому [PERSON] розмір душевних страждань оцінює в 750 000, 00 гривень. Окрім того, зазначає, що внаслідок грубого та зухвалого порушення [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої [PERSON] , 1947 року народження, її син [PERSON] змушений був займатися організацією проведення поховання своєї матері. Внаслідок організації похорон та увічнення пам`яті своєї матері, позивач поніс витрати на загальну суму в розмірі 23 677, 08 коп. Про те, не зважаючи на вище викладене, станом на дату звернення із вказаним позовом, відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про бажання добровільно відшкодувати позивачу моральну та матеріальну шкоду. Більш того, з моменту смерті матері позивача, відповідач досі не вибачався за скоєне та не висловив жодних слів співчуття. З огляду на вищевикладені обставини позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 23 677 грн. 08 коп, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 750 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі - 15 000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 08.08.2023 розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Від відповідача надійшов відзив на позов поданий через адвоката Сеньок О.А. В своєму відзиві відповідач посилається на те, що розмір матеріальної шкоди в сумі 23 677,08 грн., а також факт понесення позивачем витрат нічим не підтверджується. Також посилається на те, що позиція сторони потерпілого в кримінальному провадженні зводилась насамперед до того, що потерпілий [PERSON] на контакт з обвинувачем не йшов, матеріальну допомогу та вибачення не приймав, грошові переводи отримувати відмовлявся. Так, 07 липня 2021 року поштовим переказом на адресу потерпілого [PERSON] в рахунок компенсації заподіяної шкоди, [PERSON] були направлені кошти в сумі 5000, однак ці кошти не були отримані потерпілим, та за закінченням терміну зберігання були повернуті [PERSON] 30.11.2021 року засудженим [PERSON] повторно було направлено поштовим переказом кошти в розмірі 15 000 грн. на адресу потерпілого [PERSON] в рахунок компенсації моральної шкоди, які також не були отримані потерпілим та за закінченням терміну зберігання були повернуті представнику [PERSON] за довіреністю. Дані обставини були досліджені Верховним судом, зокрема було встановлено: «14. Мотивація апеляційного суду зводиться головним чином до того, що засуджений не відшкодував шкоди, завданим злочином. Однак ця обставина сама по собі не можу бути підставою для зміни способу виконання покарання, оскільки для стягнення призначеного судом відшкодування законодавство передбачає інші правові заходи. 15. Крім того, суд переконався, що доводи касаційної скарги сторони захисту про те, що засуджений вживав заходів щодо часткової компенсації заподіяної шкоди, є обґрунтованими. Як свідчить звукозапис судового засідання 04 жовтня 2021 року, під час допиту в апеляційному суді потерпілий підтвердив, що він відмовився від отримання грошового переказу від [PERSON] ». Отже, сторона позивача вводить суд в оману, стверджуючи, що відповідач не намагався відшкодувати заподіяну злочином шкоду. Неодноразові намагання [PERSON] як телефоном, так і особисто в розмові встановити з потерпілим контакти не вдалося через категоричну відмову [PERSON] від вибачень та будь-якої допомоги. Також зазначає, що на сьогоднішній день, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача не дають змоги сплатити позивачу заявлену ним моральну шкоду. Так, маючи важке захворювання, [PERSON] перебуваючи в місцях позбавлення волі тривалий час не отримував належну медичну допомогу, а також перебував в важкому психо-емоційному стані, що в решті призвело до значного погіршення його стану здоров`я. Відразу після звільнення з-під варти, [PERSON] був змушений звернутися за медичною допомогою, та з 29.11.2022 по 12.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Київський міський клінічний ендокринологічний центр», що підтверджує випискою з медичної картки. 06.04.2023 Подільською медико-соціальною експертною комісією м.Києва [PERSON] з 07.03.2023 встановлено інвалідність 2 групи загального захворювання. На сьогоднішній день відповідач не має змоги за станом здоров`я працювати та не має доходів, що підтверджується рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 15.05.2023 № 232650002935 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності та рішенням Управління соціального захисту населення Оболонської РДА від 19.06.2023 № 26293 про відсутність права на отримання державної допомоги по інвалідності та довідкою. Відповідач не маючи доходів, перебуває на утриманні дружини, та згідно з розрахунком середнього сукупного доходу сім`ї дохід кожного члена сім`ї відповідача становить 2644,55 грн. Також, стан здоров`я відповідача потребує постійного прийому лікарських препаратів. Зважаючи на стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, стягнення з нього моральної шкоди, навіть в розмірі 30 000 грн. є надмірним тягарем, що врешті унеможливить виконання рішення суду в даній справі. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В підготовчі та в судові засідання позивач з представником не з`являлися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про проведення підготовчого засідання без його участі. Враховуючи наявність вказаної заяви, суд вважає за можливе провести і судовий розгляд без участі позивача та його представника. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з обставин, викладених у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. [PERSON] 15.09.2020, близько 10 год. 04 хв. керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] , рухався по проїзній частині вул. Йорданської у м. Києві зі сторони вул. М.Малиновського у напрямку вул. Архипенка, у другій смузі, проявив неуважність, створюючи небезпеку для руху, а також загрозу життю та здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований навпроти будинку [ADDRESS] , де здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась з права на ліво відносно напрямку вищезазначеного транспортного засобу. Під час руху [PERSON] допустив порушення вимог п. 1.5, підпункт «б» п. 2.3 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2021 року [PERSON] , [INFO] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України відповідача було звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки. Вироком Київського апеляційного суду від 15.11.2021 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувано в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням. Призначено [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Постановою Верховного Суду від 22.11.2022 року, вирок Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року щодо [PERSON] змінено, на підставі статті 75 КК звільнено відповідача від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, установивши засудженому іспитовий строк тривалістю 3 роки. [PERSON] є сином загиблої [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, в даному випадку вина відповідача у даній дорожньо-транспортній пригоді встановлена вироком суду. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд вважає, що враховуючи те, що смерть пішохода [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач, то на підставі ч.2 ст.1187 ЦК України у відповідача [PERSON] виникло зобов`язання відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну смертю матері позивача. Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту позову убачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки в розмірі 23 677, 08 коп. що складаються із витрат: - щодо облаштування місця поховання (зняття та встановлення обеліску стели плити на місці родинного поховання та ін.) витрачено кошти в розмірі 3 786 грн. 20 коп., - на організацію поховання, проведення кремації померлої та проведення ритуальних послуг витрачено кошти в розмірі 6340 грн. 40 коп.; на організацію та проведення поминального обіду витрачено кошти в розмірі 11 775 грн. 48 коп.; - на послуги таксі якими змушений був скористатися задля організації поховання своєї матері витрачено кошти в розмірі 1 775 грн. Разом з тим, позивач не надає суду доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди в сумі 23 677 грн. 08 коп., а тому суд відмовляє у їх стягненні. Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд зазначає, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Критерії, які суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди:характер правопорушення (це може бути адміністративний проступок, злочин як середньої тяжкості, так і тяжкий, інше порушення цивільних прав, яке не є злочином або проступком. Оцінці також має підлягати об`єкт порушення, тобто на що правопорушення було спрямоване - на життя та здоров`я чи на майно самого потерпілого або близьких йому осіб тощо);глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана;погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації (тут мова йдеться як про професійну працездатність потерпілого, так і про інші навички, які втрачаються внаслідок, наприклад, заподіяння шкоди здоров`ю); ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. За загальним правилом вина є підставою для відшкодування моральної шкоди. Отже, суд має брати до уваги як форму вини завдавача шкоди (умисел або необережність), так і наявність вини самого потерпілого. Випадки компенсації моральної шкоди незалежно від вини завдавача шкоди встановлюються ст. 1167 ЦКУ; інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникла в результаті посягання на права особи тощо) (стаття 23 ЦК України). Очевидно, що у зв`язку зі смертю матері, внаслідок ДТП за яке був засуджений відповідач, позивач зазнав переживання та стресу. Смерть матері не можна виміряти будь-якими мірками, а тому, виходячи з глибини та тривалості страждань позивача, з урахуванням обставин ДТП, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 500 000 гривень. Такий розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості, які згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України відносяться до основних засад цивільного законодавства, а також узгоджується з правовою позицією, викладеною в численних постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі №686/13188/21 (провадження №61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі №336/10216/21 (провадження №61-73св23), зміст якої полягає в тому, що грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21) наголосила на тому, що розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. За правилом ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 4 999 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial