Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

04 вересня 2024\~року [PERSON] \~звернулася в\~суд із\~позовом до\~ [PERSON] \~про розірвання шлюбу та стягнення\~аліментів.\~ Після виконання вимог п.2 ч.1 ст.187 ЦПК України, ухвалою від 06 вересня 2024 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В обґрунтування позову зазначає, що вона з відповідачем 30 вересня 2010 року зареєстрували шлюб у Старобогородчанській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 27. Позивач вказує, що у шлюбі з відповідачем народжені двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними не підтримуються, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе. Тому просить такий шлюб розірвати, дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею. Також, зазначає, що на цей час діти проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманні, відповідач кошти на утримання дітей не надає. Вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку дітей. Відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні немає, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати і сплачувати аліменти на утримання дітей. Просила стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати\~подачі позову\~та\~до\~їх\~повноліття.\~ \~У підготовче судове засідання позивач не з`явилася. У поданій заяві просить проводити розгляд справи у її відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. \~Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надіслав заяву у якій вимоги позову визнав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. Крім того, погодився щодо стягнення з нього на аліментів у вказаному позивачкою розмірі. Судове засідання клопотав проводити за його відсутності. Відповідно до положень ч. 2 \~ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 30 вересня 2010 року зареєстрували шлюб у Старобогородчанській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 27 (а.с. 11). Сімейне життя не склалося і сторони припинили спільне проживання. Відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю (а.с.13-16). В добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Стосунки, які існують між подружжям виключають можливість збереження сім`ї, а тому шлюб слід розірвати. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Так, у постанові від 15 січня 2020 року у справі N 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини, а саме, що згідно з частиною 1\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з матір`ю [PERSON] , оскільки сторони, добровільно дійшли згоди у вирішенні цього питання, що не суперечить положенням ст. 160 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України). З огляду на викладене, враховуючи досліджені докази в їх сукупності, з урахуванням визначеного законом мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, приймаючи до уваги, що батько дитини нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати дітей та брати участь у їх вихованні, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання малолітніх дітей, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити з дотриманням вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного, ст. 104 112, ст. 84, 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved