Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом,\~яку обґрунтовано\~тим,\~що [INFO] померла\~її тітка,\~ [PERSON] .\~Померла перебувала\~на обліку\~в УПФУ\~в м.\~Макіївка,\~де отримувала\~пенсію до\~30.06.2014\~року.\~У зв`язку\~з похилим\~віком та\~станом здоров`я [PERSON] не змогла виїхати з м. Макіївка Донецької області, тому на підконтрольну українській владі територію пенсію не переводила та з зазначеної дати по день смерті пенсійні виплати не отримувала. Після отримання свідоцтва про смерть [PERSON] позивач звернулась до Лівобережного об`єднаного управління ПФУ в м. Маріуполь Донецької області з заявою про запит електронної пенсійної справи [PERSON] з управління ПФУ в м. Макіївка для отримання допомоги на поховання. Після чого Лівобережне об`єднане управління ПФУ в м. Маріуполь Донецької області зарахувало [PERSON] на облік як внутрішньо переміщену особу для того, щоб мати можливість нарахувати допомогу на поховання. В строк, передбачений законодавством України, позивач звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіда О.А. з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекідою О.А. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії в сумі 79\~101,57 грн. Після отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про виплату недоотриманої пенсії [PERSON] , та відповідачем їй було виплачено частину недоотриманої пенсії в сумі 65\~313,28 грн. Залишок невиплаченої пенсії склав 13\~788,29 грн. Відповідачем на запит нотаріуса була надана неповна інформація щодо періоду та суми недоотриманої пенсії [PERSON] , оскільки останній виплата пенсії була припинена з липня 2014 року. За матеріалами електронної пенсійної справи [PERSON] перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа в Лівобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Маріуполь Донецької області та отримувала пенсію за віком. Виплата пенсії [PERSON] проведена по 30.06.2014 року. Особисто за життя [PERSON] за поновленням пенсії не зверталась. Розмір недоотриманої пенсії було зменшено залежно від дати звернення до управління особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину. Позивач просить суд стягнути з відповідача недоотриману суму пенсії, що залишилась після смерті [PERSON] та увійшла до складу спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом в сумі 13\~788,29 грн. та недоотриману суму пенсії, що залишилась після смерті [PERSON] , за період з 01 липня 2014 року по 22 березня 2018 року, а також стягнути з відповідача всі судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Позивач [PERSON] , та представник позивача адвокат Мисечко К.О., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АЕ №1304428 від 22 липня 2024 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 22 листопада 2023 року, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позовних вимог позивача з огляду на наступне. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа, в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Маріуполь Донецької області (далі управління), та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон 1058). За період з 01.07.2014 по 31.08.2014 управлінням проводилось нарахування пенсійних коштів [PERSON] , але кошти не були отримані пенсіонером. Пенсія за період з 01.09.2014 по 31.05.2020 [PERSON] не нараховувалась, оскільки пенсіонерка до територіальних органів Пенсійного фонду України на територію, підконтрольну українській владі, за поновленням виплати пенсії особисто не зверталася. Паперова пенсійна справа відсутня. Таким чином, виплату пенсії [PERSON] фактично було призупинено з 30.06.2014. У випадках,\~коли на\~день смерті\~пенсіонера нарахування\~та виплата\~пенсії не\~здійснювалась,\~заява щодо\~поновлення виплати\~пенсії особисто\~пенсіонером не\~надавалась,\~органи Пенсійного\~фонду України\~можуть відновити\~нарахування пенсії\~на підставі\~заяви спадкоємця,\~визначеного нотаріусом.\~Обчислення розміру\~пенсії,\~що могла\~бути нарахована,\~проводиться згідно\~з частиною\~другою статті\~49\~Закону №\~1058,\~з урахуванням\~вимог статті\~46\~Закону №\~1058\~(не\~більше ніж\~за три\~роки до\~дня звернення\~за отриманням\~пенсії).\~Датою звернення\~за отриманням\~пенсії у\~випадках смерті\~пенсіонерів є\~дата звернення\~визначеного нотаріусом\~спадкоємця з\~усіма передбаченими законодавством документами. Для надання відповіді на лист приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіди О.А. (далі нотаріус) Головним управлінням проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] та в жовтні 2020 року надіслана довідка нотаріусу про суму недоотриманої пенсії в розмірі 79101,57 грн. за період з 24.09.2017 по 30.04.2020 з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону №1058. За даними ІКІС ПФУ: Підсистеми «Звернення» 23.03.2021 року із заявою №2804 щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] звернулася [PERSON] . За результатом розгляду наданих документів нараховано та виплачено недоотриману пенсію у зв`язку зі смертю [PERSON] у розмірі 65313,28 грн. за період з 22.03.2018 по 30.04.2020 з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону № 1058. Нарахування та\~виплату пенсії\~померлій було\~призупинено з\~01.03.2016,\~а пенсійну\~справу було\~закрито у\~зв`язку зі\~смертю пенсіонера.\~За своє\~життя спадкодавець\~особисто за\~поновленням виплати\~пенсії не\~звертався. Таким чином, оскільки пенсія після припинення її виплати в повному обсязі не нараховувалась для виплати, тому вона не може бути нарахована та виплачена позивачу в рамках спадкування належного спадкодавцю майна, оскільки вказані кошти фактично пенсіонеру не належали. Щодо витрат\~на правову\~допомогу,\~то представником\~позивача,\~всупереч вимогам\~чинного законодавства,\~не надано\~детальний опис\~робіт,\~виконаних адвокатом\~з метою\~представництва інтересів\~позивача у\~даній справі,\~та документи\~щодо інших\~витрат,\~пов`язаних із\~наданням правничої\~допомоги. Здійснення витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката не доведено у встановленому законом порядку, що є підставою для відмови в їх стягненні з Головного управління. В зв`язку з викладеним, відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно з ст. 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 серпня 2020 року Кальміуським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекідою О.А. видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: недотриманої пенсії в сумі 79\~101,57 грн., яка належить померлій згідно з повідомленням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20.10.2020 №0580-10-8/18840. Відповідно до повідомлення ГУПФУ в Донецькій області від 19.06.2024 №0500-0202-8/63010, виплата пенсії [PERSON] проведена по 30.06.2014. Особисто, за життя, за поновленням виплати пенсії [PERSON] не зверталась, пенсійні кошти не нараховувались. Сума недоотриманої пенсії померлої [PERSON] в розмірі 65\~313,28 грн. за період з 22.03.2018 по 30.04.2020 розрахована відповідно до ч.1 ст.46 Закону (не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії), де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення 23.03.2021 спадкоємиці [PERSON] з усіма необхідними документами, виплачена разовим дорученням, сформованим 29.07.2021. Відповідачем до\~відзиву додано\~інформацію з\~автоматизованої системи\~нарахування пенсії\~(Інтегрованої\~комплексної інформаційної\~системи (ІКІС)\~Пенсійного фонду\~України щодо\~ [PERSON] ,\~з періодом\~нарахувань з\~липня 2014\~року по\~квітень 2020\~року,\~де зазначено,\~що за\~період з липня 2014\~року по\~квітень 2020\~року нараховано\~пенсію в\~сумі 67\~880,82\~грн. та виплачено 65 313,28 грн. (в тому числі за липень 2014 року нараховано 1 283,77 грн. та виплачено 0,00 грн., за серпень 2014 року нараховано 1 283,77 грн. та виплачено 0,00 грн.), з вересня 2014 року по лютий 2018 року пенсія не призначалась, не нараховувалась та не виплачувалась. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь недоотриману пенсію [PERSON] за період з моменту припинення виплати пенсії [PERSON] 01 липня 2014 року і до дня смерті [PERSON] [INFO] . В жовтні 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіді О.А. довідку про суму недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] на суму 79\~101,57 грн. за період з 24.09.2017 по 30.04.2020 з урахуванням вимог ст.46 Закону №1058, на підставі чого нотаріусом було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на вказану суму. 23 березня 2021 року [PERSON] звернулася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера [PERSON] , але їй було нараховано та виплачено недоотриману пенсію в розмірі 65 313,28 грн. за період з 22.03.2018 по 30.04.2020 з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону № 1058. При наданні відповіді нотаріусу щодо недоотриманої пенсії [PERSON] відповідачем було зменшено розмір пенсії, обмеживши її трирічним строком звернення за ст.46 Закону №1058. Внаслідок цього нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом саме на недоотриману пенсію в сумі 79 101,57 грн. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Отже, позивач успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат. Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 березня 2021 року, видане приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекідою О.А., у якому зазначено, що спадщина складається з недоотриманих пенсійних коштів у розмірі 79 101,57 грн., не оспорено та є чинним, а тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у виплаті пенсії спадкодавця спадкоємцю є безпідставною. Згідно пп. 2.26 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається Свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, Свідоцтво про смерть, Свідоцтво про право на спадщину. Як зазначалось вище при оформленні прав на недоотриману пенсію після померлого пенсіонера, спадкоємцям з-поміж інших документів необхідно подати до органу, що призначає пенсію, Свідоцтво про право на спадщину та документ, що посвідчує особу заявника. Свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та з його отриманням позивач набув всіх прав і обов`язків спадкоємця, а отже право власності, якого він набув, є правом спадкоємця на успадковане майно, й має відмінний за характером від процедури отримання членами сім`ї померлого пенсіонера сум недоодержаної пенсії. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою ст. 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, але отримала не всю суму пенсії, яка увійшла у спадщину, суд прийшов до переконання, що відповідач неправомірно не виплачує позивачу успадковані нею суми пенсії після смерті спадкодавця. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині виплати недоотриманої пенсії в розмірі 13\~788,29 грн. підлягають задоволенню, оскільки остання успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої пенсії спадкодавця за період з 01 липня 2014 року по 22 березня 2018 року суд зазначає наступне. Позивачем самостійно визначено приблизну суму за вказаний період, яка на її думку становить 65\~000 грн. Суд звертає увагу на період, за який позивач просить стягнути недоотриману пенсію, та розглядає період саме з 01 липня 2014 року по 23 вересня 2017 року, оскільки період нарахування недоотриманої пенсії з 24 вересня 2017 року по 30 квітня 2020 року увійшов до свідоцтва про право на спадщину за законом. Судом встановлено, що виплату пенсії [PERSON] відповідачем було призупинено з 01 липня 2014 року, оскільки пенсіонерка до територіальних органів Пенсійного фонду України на територію, підконтрольну українській владі, за поновленням виплати пенсії особисто не зверталася. Суд зазначає, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тлумачення ст. 1218, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавство допускає спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії. Посилання відповідача на те, що померла [PERSON] за життя не виявила бажання поновити їй пенсію та не зверталася з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було. Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6). Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Припинення виплати пенсії за життя спадкодавця з підстав, пов`язаних з не підтвердженням перебування на обліку як внутрішньо переміщеної особи не передбачено жодним Законом, отже спадкодавець [PERSON] мала право на нарахування та виплату пенсії за весь період з 01 липня 2014 року по 29 квітня 2020 року незалежно від звернення до відповідача та надання чи не надання довідки внутрішньо переміщеної особи. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається, і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання безпідставно не нарахованої відповідачем пенсії у порядку спадкування за законом. Подібні правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20), де надано правовий висновок, у якому зазначено, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Проте, з наданої відповідачем інформації встановлено, що з вересня 2014 року по 23 вересня 2017 року пенсія не призначалась, не нараховувалась та не виплачувалась, що позбавляє суд можливості стягнути на користь позивача недоотриману пенсію за вказаний період, оскільки не встановлена сума недоотриманої пенсії. Позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування за вказаний період позивачем не заявлялось. В той же час, за липень 2014 року спадкодавцю нараховано 1 283,77 грн. та виплачено 0,00 грн., за серпень 2014 року нараховано 1 283,77 грн. та виплачено 0,00 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману пенсію за період з липня 2014 року по серпень 2014 року в сумі 2\~567,54 грн. За викладених обставин, проаналізувавши законодавство, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої пенсії [PERSON] , визначеної позивачем на власний розсуд в сумі 65\~000 грн., за період з 01 вересня 2014 року по 23 вересня 2017 року задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману пенсію після [PERSON] в розмірі 13\~788,29 грн. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2021 року та недоотриману пенсію в сумі 2\~567,54\~грн. за період з липня 2014 року по серпень 2014 року. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір по справі в розмірі 1\~211,20 грн. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення недоотриманої пенсії в загальному розмірі 16\~355,83 грн./13 788,29 + 2\~567,54/. Процентне співвідношення задоволених вимог про стягнення недоотриманої пенсії становить 25,16 % ((16 355,83 грн. - задоволені вимоги) / (65 000 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%), тому з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 304,74 грн. (1 211,20 грн. * 25,16%) за вимоги майнового характеру. Крім цього, позивачем в позовній заяві зазначено про понесення витрат на правову допомогу в розмірі 7\~000 грн. До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18). Як вбачається зі змісту договору про надання правових послуг адвоката від 05 червня 2024 року, укладеного між адвокатом Мисечко К.О. та [PERSON] , додатку до договору від 05 червня 2024 року, вартість наданих адвокатом послуг становить 7 000 грн., відповідно до платіжної інструкції від 29 липня 2024 року [PERSON] перерахувала [PERSON] 1\~230,00 грн. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial