Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

Заявниця [PERSON] , зазначивши заінтересованою особою [PERSON] , звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника. Заява мотивована тим, що заявниця зареєстрована та\~проживає за\~адресою: [ADDRESS] .\~Заінтересована особа\~ [PERSON] проживає\~за адресою\~ [ADDRESS] .\~Протягом останніх\~років,\~ [PERSON] \~часто влаштовує\~скандали за\~їх місцем\~проживання,\~ображає,\~знімає заявницю\~на мобільний\~телефон без\~її дозволу,\~вчиняючи психологічне\~насильство над\~заявницею.\~Заявниця неодноразово\~зверталася у\~правоохоронні органи\~за захистом,\~у 2021\~році Бережанським\~районним судом\~розглядалась справа\~про адміністративне\~правопорушення №\~593/1357/21,\~де 27.10.2021\~р.\~винесена постанова\~про звільнення\~ [PERSON] \~від адміністративної\~відповідальності за\~вчинення адміністративного\~правопорушення,\~передбаченого ч.1\~ст.\~173-2\~КУпАП у\~зв`язку\~з малозначністю\~вчиненого нею\~діяння.\~Однак,\~неправомірну поведінку\~заінтересована особа\~не припинила.\~Зокрема,\~17\~липня 2024\~року,\~близько 08\~год.\~00\~хв.,\~заінтересована особа\~в [ADDRESS] ,\~вчинила домашнє\~насильство психологічного\~та економічного\~характеру відносно\~заявниці.\~Працівником Відділу\~поліції №\~1\~(м.\~Бережани)\~Тернопільського РУ\~поліції ГУНП\~в Тернопільській\~області стосовно\~заінтересованої особи\~винесено терміновий\~заборонний припис\~стосовно кривдника\~серії АА\~№ 255630,\~яким заінтересованій\~особі було\~заборонено в\~будь який\~спосіб контактувати\~із заявницею\~та входити\~і перебувати\~у її\~місці проживанні\~на строк\~10\~діб,\~а саме\~з 16:30\~год.\~17\~липня 2024\~року до\~16:30\~год.\~27\~липня 2024\~року.\~Також,\~від 17.07.2024\~року відносно\~ [PERSON] \~було складено\~протокол про\~адміністративне правопорушення\~за ч.1\~ст.\~173-2\~КУпАП. Окрім цього,\~відносно заінтересованої\~особи працівниками\~поліції 23.07.2024\~року відкрито\~провадження №\~3/593/508-2024\~за ч.\~1\~ст.\~173-2\~КУпАП (справа\~№ 593/988/24). Така ситуація негативно позначається на фізичному та психічному здоров`ї та спокої заявниці, викликає обґрунтовані побоювання за безпеку життя та здоров`я заявниці, емоційну невпевненість, враховуючи, що заявниця є жінкою, нездатною себе захистити. Також, часто заінтересована особа, ображає неповнолітню дочку заявниці, що призводить до істерик та страху в дитини. Просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження її прав, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати за місцем її проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу [PERSON] , якщо заявниця за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати заявницю та в будь-який спосіб спілкуватись із заявницею; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, подала клопотання, у якому просила розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Крамар Н.М. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні згаданої заяви з підстав, наведених нею у письмовому поясненні. Так, із оголошених у судовому засіданні письмових пояснень сторони заінтересованої особи вбачається, що жодних відомостей на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно заявниці [PERSON] немає, зокрема: -відсутні будь-які рішення, якими встановлено, що [PERSON] є кривдником. Так, протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 КУпАП, на який посилається заявниця у заяві, не підтверджує факту, що була адміністративна подія і на час розгляду цієї справи вина [PERSON] не є доведеною. [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувалась. -Терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] також не є доказом вчинення домашнього насильства. -Заявницею не надано доказів існування обставин та випадків вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо членів сім`ї та фактів притягнення до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. -Заінтересована особа стверджує, що [PERSON] , яка є її сестрою, сама провокує конфлікти, натомість, [PERSON] сестру не ображає, а намагається захиститись її дій по переслідуванню у користуванні майном - будинком та прибудинковою територією за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у її із сестрою спільній власності. -Крім того, [PERSON] у заяві стверджує, що вона є жінкою, яка не в змозі себе захистити фізично. Проте не наводить жодних відомостей, що в неї була потреба себе захищати, зокрема, фізично, від своєї сестри - [PERSON] . Окрім того, такі посилання є безпідставними, так як остання має чоловіка, з яким проживає за вказаною вище адресою у їх спільному будинку, а [PERSON] - чоловіка не має, взагалі будь-яких родичів за місцем проживання не має, є одинокою, і її дійсно немає кому захистити. -Метою обмежувального припису є припинення певних дій. При цьому у заяві не вказано мети та мотивів застосування тимчасового обмеження прав [PERSON] , оскільки [PERSON] ніяких протиправних дій не вчиняла, а просто користувалася або робила спроби користуватися майном, яке належить їй на праві приватної власності. Такі дії особа не може припинити, оскільки користується майном як співвласник, тому в цьому конкретному випадку мети обмежувального припису не буде досягнуто, і його застосування буде безпідставним і недоцільним, а права [PERSON] , зокрема, право на власність - порушене. -З сторони [PERSON] відсутні факти вчинення домашнього насильства, а наявний спір про порядок користування спільним майном між сестрами, кожна з яких має право власності на частину будинковолодіння. Враховуючи принцип презумпції невинуватисті, закріплений у ст. 62 Конституції України, належні докази вчинення [PERSON] стосовно заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для застовування обмежувального припису, заявницею суду не надані. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, підтримала доводи свого представника, адвоката Крамар Н.П. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою учасників справи, вважає неправдивими твердження заявниці, що [PERSON] чинить щодо неї протиправні дії, вона ніколи не бачила, щоб [PERSON] застосовувала фізичне насильство відносно заявниці, [PERSON] ніколи не обмежувала заявницю у користуванні будинком, натомість коли вона (свідок) була у гостях у [PERSON] , то заявниця [PERSON] виганяла її з будинку. Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та вивчивши подані учасниками процесу заяви, прийшов до такого. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з вимогами ст.350-1 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1 ст.350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 по справі №756/2072/18. Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1,\~6\~ст.\~81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 6\~статті 82 ЦПК України\~передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У матеріалах справи на підтвердження вимоги заявниці щодо необхідності видачі судом обмежувального припису міститься терміновий заборонний припис поліцейського від 17.07.2023 року серії АА №255630. Як вбачається із такого припису, він винесений строком на 10 діб з 16:30 год. 17.07.2024 року та діє до 16:30 год. 17.07.2024 року. Також, до матеріалів заяви додано копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №161570 від 17.07.2024 року. Постанови суду про визнання заінтересованої особи винною за\~статтею 173-2 КУпАП, суду не надано. Інших доказів того, що заінтересована особа вчиняла чи мала намір вчинити дії щодо заявниці, які могли б бути кваліфіковані як домашнє насильство, судом не здобуто. Тобто, заявницею не доведено належними та допустимими доказами вчинення заінтересованою особою систематичного насильства в сім`ї щодо неї. Заявницею також не доведено та судом не встановлено існування ризику вчинення заінтересованою особою щодо заявниці сімейного насильства у майбутньому. Тому, суд вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для видачі обмежувального припису. В силу ч. 3 ст.350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed