Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] та Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та поділ майна посилаючись на те, що [PERSON] , у період з вересня 2011 року по 09 травня 2023 року спільно проживала однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , який проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] і загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини від збройної агресії Російської Федерації в результаті бойових дій. Відносини між [PERSON] та [PERSON] виникли на початку 2011 року. У цей час вони познайомилися та потоваришували,проводили разом багато часу, адже їхні діти від попередніх шлюбів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були подружками. Поступово [PERSON] та [PERSON] зблизилися настільки, що покохали один-одного та у вересні 2011 року вирішили спільно проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу (у фактичному шлюбі), разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Для цього вони орендували квартиру [ADDRESS] , в якій проживали з вересня 2011 року до початку 2014 року. Приблизно у той же час (у листопаді - грудні 2011 року) [PERSON] та [PERSON] вирішили скластися коштами та проінвестувати їх у будівництво житла з метою придбання у спільну сімейну власність квартири для проживання сім`ї. Після нетривалих оглядин різних об`єктів столичної нерухомості у листопаді 2011 [PERSON] та [PERSON] підшукали та вирішили придбати двокімнатну квартиру у новобудові у Дніпровському районі міста Києва за адресою: [ADDRESS] , вартість якої становила близько 90 000 доларів США. [PERSON] мала власні накопичення для свого внеску у придбання житла, але наявних в неї коштів було недостатньо, тому вона звернулася до свого рідного брата - [PERSON] , який на підставі розписки від 19.11.2011 позичив їй 30 000 доларів США під умовою повернення впродовж п`яти років. Запозичені кошти разом із власними накопиченнями у загальній сумі 45 000 доларів США [PERSON] обміняла на гривні. Кошти у сумі 360 000,00 грн. вона передала [PERSON] , який у подальшому перевів їх у безготівкову форму та разом зі своєю частиною перерахував на рахунок Комунального комерційного унітарного підприємства "Фінансова компанія "Житло-інвест". Усі документи, у тому числі й правовстановлюючі на квартиру, [PERSON] та [PERSON] вирішили оформлювати на ім`я [PERSON] , адже між ними існували відносини повної довіри один-одному. 01 грудня 2011 року [PERSON] (довіритель) уклав договір про участь у фонді фінансування будівництва № КНТР-000471 з ККУП "Фінансова компанія "Житло-інвест" (управитель), згідно з яким довіритель зобов`язався передати управителю кошти в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування, а управитель зобов`язався прийняти від довірителя кошти в управління, перерахувати їх для фінансування будівництва та закріпити за довірителем об`єкт інвестування - квартиру [ADDRESS] (будівельна адреса квартири [ADDRESS] ). На виконання умов зазначеного договору [PERSON] у період з грудня 2011 по грудень 2012 платіжними дорученнями від 02.12.2011 № 37, від 07.12.2011 № 236, від 08.12.2011 № 177, від 24.12.2012 № 19, від 24.12.2012 № 18 у загальній сумі 756 106,39 грн переказав на рахунок КП "Фінансова компанія "Житло-інвест". У 2013 році після завершення будівництва та здачі будинку до експлуатації право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , було зареєстроване на ім`я [PERSON] з вересня 2011 року до початку 2014 року [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми проживали в орендованій квартирі [ADDRESS] . У 2013 році, після здачі до експлуатації будинку, в якому вони придбали квартиру, до початку 2014 року [PERSON] та [PERSON] спільно займалися ремонтом та облаштуванням нової квартири: придбавали будівельні матеріали та обладнання, наймали різних спеціалістів по виконанню ремонтних робіт, вирішували питання дизайну квартири, придбавали меблі, побутову техніку,предмети інтер`єру тощо. Навесні 2014 року [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми переїхали жити до нової двокімнатної квартири [ADDRESS] . 28 лютого 2017 року в результаті відносин фактичного шлюбу [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] . [PERSON] за життя визнав батьківство. У новій квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , їхні діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спільно проживали як одна дружня велика родина. [PERSON] та [PERSON] турбувалися один про одного, спільно займалися вихованням дітей, водили дітей до школи, садочку та до гуртків, опікувалися здоров`ям, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, спільно харчувалися, здійснювали закупівлю продуктів харчування та побутових товарів, проводили дозвілля, відпочивали, у тому числі й за кордоном. У 2019 році [PERSON] переїхала проживати до [PERSON] (бабусі по лінії матері), але продовжувала підтримувати теплі родинні стосунки з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після закінчення школи, восени 2020 року, [PERSON] виїхала до республіки Польща на навчання, яке оплатив батько ( [PERSON] ), але невдовзі, наприкінці 2020 року повернулася до України, де проживала у [PERSON] до 24 лютого 2022 року. У перший день вторгнення російських окупантів до України, 24 лютого 2022 року [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виїхали до Закарпатської області, де проживали як тимчасово переміщені особи до 17.03.2022. У подальшому [PERSON] разом з усіма дітьми ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) виїхала до [PERSON] , а [PERSON] повернувся до Києва, де вступив до лав Територіальної оборони, а 20 серпня 2022 року був мобілізований до Збройних Сил України. У травні 2022 року [PERSON] разом з дітьми ( [PERSON] та [PERSON] ) повернулася до Києва, а [PERSON] - переїхала до Німеччини до [PERSON] (бабусі по лінії матері), де отримала статус особи, яка потребує тимчасового захисту, та проживає до теперішнього часу. [INFO] [PERSON] загинув в результаті бойових дій. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.11.2023 року за заявою представника відповідача 2 здійснено перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче провадження. 27.11.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача 2, який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що [PERSON] та [PERSON] дійсно мали романтичні стосунки, але в період між 2015 роком та 2017 роком та мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , протягом цього часу вони періодично зустрічались та спільно проводили час. В період до 2015 року [PERSON] та [PERSON] були знайомими, не мали романтичних стосунків, а періодично зустрічались і спільно проводили час в якості супроводу своїх малолітніх на той час доньок від попередніх шлюбів - [PERSON] та [PERSON] , які були найкращими подружками. Після 2017 року [PERSON] та [PERSON] не мали романтичних стосунків, дуже рідко зустрічались, виключно, при спільних прогулянках з їх сином - [PERSON] , бо на цей період син був єдиною підставою для спілкування. Проте вказані романтичні відносини протягом 2015 - 2017 років та зустрічі до 2015 року і після 2017 року, ніколи не мали ознак притаманних подружжю. [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали разом, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету та не мали спільних взаємних прав і обов`язків як подружжя, окрім батьківських прав і обов`язків по відношенню до їх сина [PERSON] . Майно, що є предметом даного спору - квартира та автомобіль, є приватною власністю [PERSON] , було придбано ним за особисті кошти і не під час романтичних стосунків з [PERSON] . [PERSON] не приймала фінансової, фізичної або будь-якої іншої участі в придбанні такого майна, його утриманні, покращенні чи ремонту за життя [PERSON] . При розгляді даного спору є законним та справедливим застосування судом прямої норми закону - положень ст.74 СК України, якою визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання,належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. [PERSON] та [PERSON] ніколи спільно не проживали, оскільки [PERSON] весь час, починаючи з 22 грудня 2011 року по день смерті - [INFO] , постійно фактично проживав в квартирі [ADDRESS] , що належить його матері - [PERSON] . До 04 жовтня 2011 року [PERSON] проживав зі своєю колишньою дружиною - [PERSON] , в її квартирі [ADDRESS] . В той же час, [PERSON] ніколи не проживала за вищевказаними адресами. [PERSON] не мала та не має свого житла та почала проживати в Квартирі, що належить [PERSON] , в період, після народження їх спільного сина - [PERSON] в 2017 році, яку продовжує займати по сьогоднішній день разом із сином [PERSON] .Про те, що [PERSON] є зареєстрованою в Квартирі померлого [PERSON] . [PERSON] дізналась лише з дати отримання матеріалів позовної заяви. Реєстрація місця проживання [PERSON] в Квартирі, що належить [PERSON] не свідчить про їх спільне проживання, так само як і проживання [PERSON] в орендованій квартирі [ADDRESS] , протягом 2011 - 2014 року, про що вона заявляє в позові, не свідчить про проживання їх разом в такій орендованій квартирі. Вказану орендовану квартиру [PERSON] винаймала для власного проживання разом із своєю донькою від попереднього шлюбу - [PERSON] , оскільки в цей час [PERSON] займалась процесом розірвання попереднього шлюбу. А [PERSON] таку квартиру не винаймав для себе та не мав для цього потреби, оскільки весь час до дати смерті проживав в квартирі матері. [PERSON] придбав квартиру в той період коли [PERSON] ще перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, тому спірна Квартира не є об`єктом спільної сумісної власності, в силу дії положень ч.2 ст.74 СК України. [PERSON] здійснив фінансування будівництва Квартири (набуття майнових прав) в період з 01 грудня 2011 року до моменту завершення будівництва і оформлення права власності (набуття речових прав) на квартиру 01 квітня 2013 року. В той час, як [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - [PERSON] , який Дніпровський районний суд міста Києва, в складі головуючого судді - Бартащук Л.П. заочним рішенням у справі №755/4953/13-ц ухвалив розірвати 22 травня 2013 року. За таких обставин та в силу дії положень ч.2 ст.74 СК України, квартира не може бути визнана об`єктом спільної сумісної власності та є, виключно, об`єктом повної приватної власності [PERSON] . Останній особисто за свої кошти придбав квартиру та автомобіль і здійснював ремонт в ній, а [PERSON] в цьому не приймала трудової, фінансової або будь-якої іншої участі. Автомобіль був придбаний [PERSON] також за особисті кошти, за рахунок власних доходів та з продажу попереднього власного автомобіля марки Renault модель Logan. Тому купівля [PERSON] , є майже обміном свого старого автомобіля на новий. В той же час, [PERSON] жодним чином не має відношення до купівлі [PERSON] Автомобіля, вона не приймала участі у придбанні такого майна та документи, що були подані [PERSON] разом із позовом не є підтвердженням її позовної вимоги щодо отримання нею 1/2 частини такого Автомобіля, оскільки таке майно не є об`єктом спільної сумісної власності, а належить виключно [PERSON] . Додана [PERSON] до матеріалів позовної заяви розписка від 19 листопада 2011 року про отримання нею в борг у свого брата - [PERSON] , грошових коштів в сумі 30 000,00 доларів США не є доказом того, що такі кошти [PERSON] передавала [PERSON] для придбання Квартири. Крім цього, [PERSON] , вбачає сумніви у реальності договору позики тих часів, тобто правдивості такої розписки та її складанні саме19 листопада 2011 року, оскільки: за змістом позову йдеться про те, що такі кошти були повернуті позичальником позикодавцю і в той же час в письмових показаннях позикодавця йдеться про те, що оригінал розписки знаходиться у нього, що суперечить факту повернення таких коштів, бо наявність у позикодавця оригіналу розписки свідчить про невиконане зобов`язання позичальника про повернення позичених коштів позикодавцю; 19 листопада 2011 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - [PERSON] і відсутня будь-яка згода [PERSON] про отримання його дружиною коштів у борг. Все майно, що належало [PERSON] за своє життя, він заповідав своїй донці - [PERSON] . Романтичні стосунки між [PERSON] та [PERSON] в період з 2015 року по 2017 рік та народження [INFO] спільної дитини - [PERSON] не є підставою вважати, що між ними були усталені сімейні відносини, притаманні подружжю,оскільки вони ніколи не проживали разом, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету та не мали спільних взаємних прав і обов`язків як подружжя, окрім батьківських прав і обов`язків по відношенню до їх сина [PERSON] . Отже, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. 12.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи. З відповіді на відзив вбачається, що позивачка не заперечує та визнає той факт, що з 15 вересня 2000 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого має дитину - [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу до 2010 року подружжя [PERSON] проживало у місті Києві у квартирі, яка належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, на початку 2010 року відносини між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] істотно погіршилися, а з середини 2010 року вони припинили проживати спільно. [PERSON] звільнив квартиру та переїхав проживати в інше місце з іншою жінкою, а свою квартиру залишив для проживання дружині з дитиною. Цією іншою жінкою була [PERSON] , [INFO] , колишня дружина загиблого [PERSON] та мати відповідачки у цій справі - [PERSON] . Відповідачка у відзиві на позовну заяву стверджує, що до 04.10.2011 [PERSON] проживав зі своєю колишньою дружиною - [PERSON] в її квартирі [ADDRESS] і не міг проживати з [PERSON] . Позивачка, у свою чергу, зазначає, що це твердження як й інші заяви [PERSON] є неправдивими і спростовуються таким. Так, [PERSON] з 26.09.1998 перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого має дитину - [PERSON] , [INFO] . У березні 2011 року [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві від 16.03.2011 [PERSON] , зокрема, стверджувала таке:«сім`я з відповідачем не склалася. В нас немає взаєморозуміння, з-за чого в сім`ї постійно виникали сварки, скандали, склалася конфліктна ситуація, що негативно впливає на ситуацію в сім`ї взагалі, на розвиток та виховання дитини. Ми обоюдно прийшли до висновку, що жити разом нам неможливо та вирішили розлучитися за взаємною згодою. Рік тому ми припинили подружні стосунки. В нас немає спільного бюджету та господарства. В даний час я фактично маю нову сім`ю та в подальшому маю намір вступити у новий шлюб». Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.05.2011 у справі 2-2062/1-11 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Отже, у березні 2011 року [PERSON] сама стверджувала суду, що рік тому (тобто, у березні 2010 року) припинила подружні стосунки з [PERSON] та фактично має нову сім`ю, має намір вступити у новий шлюб. Крім того, [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON] . [PERSON] не є батьком цієї. Насправді [PERSON] у цей час, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , проживала спочатку з [PERSON] (на той час чоловіком [PERSON] ), а згодом - з [PERSON] , який значиться батьком дитини [PERSON] . Повертаючись до відносин між [PERSON] та [PERSON] , позивачка зазначає, що заочним рішенням Дніпро вського районного суду міста Києва від 22.05.2013 у справі № 755/4953/13-ц шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. Постановляючи зазначене рішення, суд, зокрема, встановив такі обставини:«у вересні 2011 року [PERSON] забрала доньку та стала проживати окремо від позивача ( [PERSON] ) Позивачу відомо лише про те, що відповідач ( [PERSON] ) фактично проживає з іншим чоловіком, з яким створила сім`ю». «Сім`я фактично розпалася, сторони з 2011 року не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків…». Іншим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27.05.2013 у справі № 755/6055/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд також встановив такі обставини: «До 2010 року він ( [PERSON] ) з родиною проживали у спірній квартирі (кв. [ADDRESS] ). З 2010 року відповідачка ( [PERSON] ) мала зв`язки з іншим чоловіком, що призвело до того, що у вересні 2011 року відповідачка забрала доньку та стала проживати окремо від нього , при цьому вона забрала з квартири всі свої особисті речі та майно, яке необхідне для її проживання… З того часу він нічого не знає про відповідачку, лише знає, що вона, перебуваючи з ним у шлюбі, фактично проживає з іншим чоловіком, з яким створила сім`ю.» Позивачка також наголошує, що незалежно від встановлення факту спільного проживання її та [PERSON] однією сім`єю у фактичному шлюбі у період з вересня 2011 по 22 травня 2013 року, майно, набуте у цей період, має вважатися їх спільною сумісною власністю як з підстав, передбачених статтею 74 Сімейного кодексу України, так і з загальних підстав, передбачених частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України. 30.01.2024 року до суду надійшов відзив на позовну від [PERSON] , який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, вона категорично не погоджується з тією обставиною, що нібито з вересня 2011 року її покійний син [PERSON] та позивач почали спільно проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Адже її син та позивач ніколи не проживали разом, а місцем постійного проживання її сина з 2011 року по дату смерті є квартира [ADDRESS] . Після розлучення з [PERSON] її син проживав та мав зареєстроване місце проживання разом з нею у квартирі [ADDRESS] . ЇЇ син та [PERSON] ніколи не мали відносин, яким притаманні ознаки подружжя. Склад його сім`ї після розлучення з Безрукавніковою и по день смерті станови дві особи: вона та син. Позивач та її покійний син мають спільну дитину, проте сім`єю вони ніколи не були і спільного не проживали. Відносини, які існували між 2105 та 2017 роками можна назвати романтичними, що притаманні коханцям. Квартира [ADDRESS] були придбана її покійним сином особисто, за його кошти отримані в результаті його виходу зі складу засновників бізнес-товариства з назвою «Профіт Плюс Дистрибуція» для його доньки. Ремонт в цій квартирі також повністю був здійснений ним особисто за рахунок цих коштів. Автомобіль був придбаний сином за власні кошти отримані з продажу попереднього його власного авто. 30.01.2024 року до суду від представника відповідача 2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, які долучені до матеріалів справи та з яких вбачається, що на поданий [PERSON] відзив на позовну заяву [PERSON] подала відповідь на відзив, яким наведені [PERSON] доводи, аргументи та позицію жодним чином не спростувала, а лише навпаки підкріпила позицію [PERSON] , оскільки фактично підтвердила перебування [PERSON] у офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] на момент придбання [PERSON] квартири у власність. Розуміння [PERSON] положень статті 74 СК України є викривленим, оскільки стаття 74 СК України не забороняє особам, які перебувають у шлюбі загалом набувати у власності будь-яке майно, однак якщо особа на момент набуття такого майна перебувала у шлюбі на це майно поширюється режим спільної сумісного майна подружжя. І у такому випадку, це майно є майном подружжя і належить їм у рівних частках. А окрім цього, у випадку як посилалася [PERSON] , що вона нібито здійснила фінансування придбання Квартири [PERSON] , шляхом взяття позики у свого брата, то згідно з приписами цивільного законодавства для отримання такої позики вона повинна була отримати письмову згоду свого чоловіка [PERSON] , однак цього не здійснила. Таким чином, посилання позивачки на те, що тлумачення статті 74 СК України, дає зрозуміти, що особи можуть набути у спільну сумісну власність майно на інших законних підставах, адже в Україні діє принцип верховенства права (правовладдя) і жодний законодавчий акт не обмежує таке право особи, є неправильним, оскільки, в Україні дозволено лише моногамний шлюб, тобто перебування особи лише в одному шлюбі/фактичних шлюбних відносинах, що є усталеною практикою багатьох цивілізованих країн, та узгоджується з морально-релігійними засадами у суспільстві. Зважаючи на це, на речово-правові шлюбні відносини поширюється режим спільного майна подружжя, яке припиняється лише з моменту розірвання шлюбу. Тому, особа не може мати подвійну спільну сумісну власність, а лише одну з чоловіком/жінкою з якою перебуває у шлюбі. З моменту розірвання шлюбу таке спеціальний режим майна припиняється і особа може набувати майна у особисту приватну власність, спільну часткову та спільну сумісну. Зважаючи на підтвердження факту розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] лише у 2013 році, прошу суд, врахувати це під час вирішення справи та застосувати цю обставини крізь призму розуміння статті 74 СК України, яка передбачає, що жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2024 року задоволено клопотання представника позивач та витребувано докази. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2024 року закрито підготовче провадження. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просять суд встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з вересня 2011 року по 09.05.2023 рік. Здійснити поділ спільного майна [PERSON] та [PERSON] , за результатом якого визнати за [PERSON] ) право (особистої) власності на: частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 79,2 м2, житловою площею 36,3 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 321762800000, вартістю 1 788 452,92 грн. та частину транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 126 130,00 грн. В судове засідання відповідач 1 не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутність. В судовому засіданні відповідач 2 та її представник, позов не визнали та просять суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача 2, її представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. [INFO] помер [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 9121, що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане 16.05.2023 року Київським відділом державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м.Київ). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою В.В. 20.02.2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 2196, відповідно до якого все своє (рухоме та нерухоме) майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] (т.2 а.с.134). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира [ADDRESS] 11.03.2013 року зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , транспортний засіб 22.04.2021 року зареєстрований на праві власності за [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкова справа відкрита приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М. Станом 01.11.2023 року надішли заяви про прийняття спадщини від: [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , та [PERSON] (т.2 а.с.173) Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на тому, що вона проживала з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2011 року по день смерті, а саме [INFO] та вказана квартира, вказаний транспортний засіб є об`єктом спільної сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на тому, що з вересня 2011 року. вирішили спільно проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу (у фактичному шлюбі), разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Для цього вони орендували квартиру [ADDRESS] , в якій проживали з вересня 2011 року до початку 2014 року. Приблизно у той же час (у листопаді - грудні 2011 року) [PERSON] та [PERSON] вирішили скластися коштами та проінвестувати їх у будівництво житла з метою придбання у спільну сімейну власність квартири для проживання сім`ї. Після нетривалих оглядин різних об`єктів столичної нерухомості у листопаді 2011 [PERSON] та [PERSON] підшукали та вирішили придбати двокімнатну квартиру у новобудові у Дніпровському районі міста Києва за адресою: [ADDRESS] , вартість якої становила близько 90 000 доларів США. [PERSON] мала власні накопичення для свого внеску у придбання житла, але наявних в неї коштів було недостатньо, тому вона звернулася до свого рідного брата - [PERSON] , який на підставі розписки від 19.11.2011 позичив їй 30 000 доларів США під умовою повернення впродовж п`яти років. Запозичені кошти разом із власними накопиченнями у загальній сумі 45 000 доларів США [PERSON] обміняла на гривні. Кошти у сумі 360 000,00 грн. вона передала [PERSON] , який у подальшому перевів їх у безготівкову форму та разом зі своєю частиною перерахував на рахунок Комунального комерційного унітарного підприємства "Фінансова компанія "Житло-інвест". Усі документи, у тому числі й правовстановлюючі на квартиру, [PERSON] та [PERSON] вирішили оформлювати на ім`я [PERSON] , адже між ними існували відносини повної довіри один-одному. Перевіряючи дані обставини судом встановлено, що 01.11.2011 року між [PERSON] та Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» був укладений договір № КНТР-000471/кВ про участь у фонді фінансування будівництва (т.3 а.с.67-72). Згідно умов даного договору за [PERSON] закріплено об`єкт інвестування, яким є квартира [ADDRESS]. Вартість об`єкта інвестування складає 745 140,58 грн. Вартість об`єкта інвестування була сплачена [PERSON] трьома платежами згідно платіжних доручень № 37 від 02.11.2011 року, № 236 від 07.12.2011 року та № 177 від 08.12.2011 року (т.1 а.с.40-41). Згідно платіжного доручення № 19 від 24.12.2012 року [PERSON] сплатив 7 468,39 грн. згідно додаткової угоди від 19.12.2012 року про внесення змін до договору № КНТР-000471/кВ (т.1 а.с.41). 11.03.2013 року квартира [ADDRESS] зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] (т.1 а.с.45). Судом достовірно встановлено, що станом на 11.03.2013 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22.05.2013 у справі № 755/4953/13-ц . Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з померлим у період з вересня 2011 року по липень 2013 року (час набуття рішення про розірвання шлюбу позивача законної сили) є неможливим. Що стосується встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з липня 2013 року по 09.05.2023 року. Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Частиною 4 ст.65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до п.24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст. 57 СК України. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 11.04.2017 року у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] , повідомила, що познайомилась з [PERSON] на канун нового 2011 року. З початку 2011 року і по вересень 2011 року вони підтримували дружні стосунки і з вересня 2011 року почали проживати разом однією сім`єю в орендованій квартирі. В той же рік проінвестували разом спірну квартиру за спільні кошти, які складалися з їх збережень та отриманих нею в борг. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є донькою позивача, в судовому засіданні пояснила, що в 2010 році вона ходила в один танцювальний колектив з дочкою [PERSON] - [PERSON] . На Новий рік 2010-2011 вона два тижні виступали і в цей період часу подружились. В той же час познайомились і її мати з [PERSON] . Навесні 2011 року в сім`ях виникли сварки, що в подальшому призвело до розірвання шлюбів. З вересня 2011 року її мати, [PERSON] та вона почали проживати разом однією сім`єю в орендованій квартирі. Разом з ними також проживала і дочка померлого - [PERSON] . З осені 2011 року вона вважала свою зведену сестру однією сім`єю. Позивач та померлий багато працювали, всі витрати робили разом. Техніку, меблі купували разом. З вересня 2011 року по лютий 2022 року (початок війни) [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Свідок [PERSON] , який є рідним братом позивача, в судовому засіданні пояснив, що з 2011 року у позивача та [PERSON] почалися відносини. В осені 2011 року позивач звернулась до нього з проханням позичити кошти в розмірі 30 000 доларів США на придбання квартири строком на п`ять років. Кошти передавав позивачці та [PERSON] в листопаді 2011 року у себе вдома. У померлого не було особистих коштів. Кошти повернуті в повному обсязі. Оригінал розписки передав позивача, а собі зробив копію. Позивач та померлий проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, мали спільний бюджет, разом подорожували, піклувалися про дітей. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою з 2014 року на одному поверсі в будинку по [ADDRESS] , повідомила, що вперше познайомилась з [PERSON] наприкінці лютого 2013 року. Тоді він їй повідомив, що він з сім`єю знімає квартиру на Лівобережній і дуже поспішає з ремонтом. В той же час познайомилась і з позивачкою. З моменту знайомства вона спостерігала за сусідами і бачила, що вони живуть однією сім`єю з двома дівчатками. В подальшому випадково дізналася, що дівчатка від різних шлюбів, хоча вважала їх однією сім`єю. Іноді бувала у них в гостях та бачила, що вони живуть однією сім`єю. Вони спільно робили ремонт, купували побутову техніку, меблі, їжу. Бачивши їх відносини чітко стверджує, що [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Свідок [PERSON] , який приблизно 10 років є сусідом по будинку по [ADDRESS] , суду повідомив, що вперше познайомився з померлим в 2014 році на стадії ремонту. Через деякий час познайомився з [PERSON] . Він приходив до них в гості та бачив, що вони проживали однією сім`єю з двома дівчатками. Потім у них народився син. Вони дуже часто зустрічалися в ліфті. Померлого та [PERSON] вважали сім`єю, яка виховує трьох дітей. Вони разом робили ремонт, купували їжу для родини. Про те, що вони не були в зареєстрованому шлюбі не знав, сприймав їх як родину. Весь час з 2014 року [PERSON] постійно проживав разом із сім`єю в квартирі по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , допитана в судовому засіданні в якості свідка, повідомила суду. Коли їй було 8-9 років її батьки розлучилися. Вона відвідувала секцію і там познайомилась з донькою позивача. В подальшому позивач з її батьком почала проживати в орендованій квартирі. В 2018 році вона перестала навідуватися до квартири батька. Відповідаючи на запитання свого представника повідомила, що між позивачем та її батьком були романтичні стосунки з 2014 року по 2018 рік. Відповідаючи на запитання представника позивача повідомила, що після розлучення батьків, її батько проживав в квартирі бабусі по [ADDRESS] , а вона залишилась проживати разом із матір`ю. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача 2, в судовому засіданні повідомила, що з позивачем має неприязні стосунки. З померлим розірвала шлюб в травні 2011 року та залишилась в добрих стосунках. У померлого був спільний бізнес і коли він вийшов ї нього, то отримав кошти на які він мав намір придбати квартиру для їх спільної доньки. Свідок [PERSON] , який є хрещеним батьком відповідача 2, суду повідомив, що з померлим перебував в дружніх стосунках зі школи. В 2011 році померлий розірвав шлюб з першою жінкою. Підставою розірвання шлюбу стала поява у [PERSON] іншого чоловіка. В 2012 році [PERSON] познайомився з [PERSON] , їх діти відвідували разом танці. Згодом відносини стали тісніше, проте не склалися. Були постійні сварки і сім`ї [PERSON] з [PERSON] так і не створили. Померлий проживав зі своєю матір`ю, а позивач зі своєю дочкою та своєю матір`ю в квартирі по [ADDRESS] . Коли померлий бачився зі позивачкою вони постійно сварилися, навіть після народження спільної дитини, що також не призвело до створення сім`ї. Квартиру, яку купив [PERSON] , він купив за власні кошти отримані ним від виходу з бізнесу. У позивача та померлого були романтичні стосунки. Після того, як [PERSON] мобілізувався, то свою зарплату військовослужбовця перераховував [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою померлого [PERSON] , в судовому засіданні повідомила, що з позивачем має неприязні стосунки. З 2011 року, після розірвання шлюбу, [PERSON] прийшов проживати до матері. Про існування [PERSON] в житті її брата вона дізналася лише в 2014 році. До народження сина [PERSON] - [PERSON] , вона бачила позивачку декілька разів. Відносини у її брата з позивачкою не склалися. Як потрапила до квартири по [ADDRESS] позивач та залишилась там проживати вона не знає. Оцінюючи покази свідків, суд приймає до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки покази даних свідків не викликають сумніву в їх правдивості, їх покази не суперечать іншим доказам у справі. Покази свідка [PERSON] викликають сумнів, оскільки вона є прямим спадкоємцем померлого та має заінтересованість у даній справі. Що стосується показів свідків [PERSON] [PERSON] то суд не приймає їх до уваги, оскільки дані свідки перебувають у неприязних стосунках з позивачем, в зв`язку із чим їх покази викликають сумнів в їх правдивості, та суперечать іншим доказам у справі. Покази свідка [PERSON] також викликають сумнів оскільки суперечать іншим матеріалам справи. З заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22.05.2013 року у справі № 755/4953/13-ц. Постановляючи зазначене рішення, суд, зокрема, встановив , що у вересні 2011 року [PERSON] забрала доньку та стала проживати окремо від позивача ( [PERSON] ) Позивачу відомо лише про те, що відповідач ( [PERSON] ) фактично проживає з іншим чоловіком, з яким створила сім`ю. Сім`я фактично розпалася, сторони з 2011 року не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків… З заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.05.2013 року у справі № 755/6055/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вбачається, що до 2010 року він ( [PERSON] ) з родиною проживали у спірній квартирі (кв. [ADDRESS] ). З 2010 року відповідачка ( [PERSON] ) мала зв`язки з іншим чоловіком, що призвело до того, що у вересні 2011 року відповідачка забрала доньку та стала проживати окремо від нього, при цьому вона забрала з квартири всі свої особисті речі та майно, яке необхідне для її проживання… З того часу він нічого не знає про відповідачку, лише знає, що вона, перебуваючи з ним у шлюбі, фактично проживає з іншим чоловіком, з яким створила сім`ю. З копії документів з особистої справи [PERSON] вбачається, що померлий власноручно заповнюючи документи зазначив своєю дружиною [PERSON] (т.1 а.с.63-66). З довідки № 8 від 28.06.2023 року наданої ОСББ «Червонткацькій 43» вбачається, що у період з березня 2019 року і по теперішній час в квартирі [ADDRESS] [PERSON] спільно проживала у характерному для шлюбу сімейному союзі та ділила спільний побут і вели спільне господарство з [PERSON] ,, який помер [INFO] . Також з ними проживають діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Підтвердити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] до березня 2019 року ОСББ не має можливості, оскільки управління багатоквартирний будинком розпочато з березня 2019 року і по теперішній час. (т.1 а.с.110). До матеріалів справи позивачем приєднані фотознімки за період з січня 2011 року квітень 2022 року зі спільних відпочинків та святкових днів, на яких зображені [PERSON] , її дочка він першого шлюбу - [PERSON] , померлий [PERSON] та його дочка від першого шлюбу - відповідач 2 [PERSON] та їх спільний син (т.1 а.с.67-106). Згідно заяви [PERSON] від 27.03.2013 року вона надала згоду на тимчасову поїздку свої доньки до Французької Республіки з [PERSON] . Згідно довідки № 22/11 від 22.11.2023 року виданої ЖЕД № 409 вбачається, що [PERSON] в період з 22.12.2011 року по 09.05.2023 року був зареєстрований та фактично проживав в квартирі [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] (т.2 а.с.121). Також відповідачем 2 приєднано як доказ, акт від 21.11.23 року про проживання [PERSON] , свідчення сусідів та витяг з Реєстру територіальної громади м.Києва. Дані докази суд не приймає до уваги, оскільки факт реєстрації не підтверджує факту фактичного проживання за адресою, а дані щодо проживання [PERSON] за адресою квартирі [ADDRESS] суперечать іншим доказам у справі. До матеріалів справи позивачем додано пояснення [PERSON] , які нотаріально посвідчені 26.05.2023 року, які після звернення [PERSON] до суду, заявою від 14.11.2023 року відкликано [PERSON] (т.2 а.с. 26, 144). Обставини та ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявність у них взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю підтверджені показами допитаних свідків, які показали, що [PERSON] та [PERSON] в період з липня 2013 року по 09.05.2023 року спільно проживали, здійснювали придбання побутової техніки, їздили разом на відпочинок. Про існування між сторонами шлюбних відносин свідчать і надані позивачем роздруківки фотознімків за спірний період зі спільних відпочинків та святкових днів. Вищенаведені письмові докази у взаємозв`язку з показами свідків, фотознімками, а також з урахуванням наявності спільної дитини, проведення сумісного дозвілля та відпочинку, спільного проживання за однією адресою, безумовно підтверджують спільне проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Оцінюючи в сукупності надані сторонами докази та покази свідків, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , проте даний факт з урахування часу розірвання попереднього шлюбу позивачем, встановлюється судом в період з липня 2013 року по 09.05.2023 року. З урахуванням викладеного, не підлягає поділу квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] 11.03.2013 року. Враховуючи принцип презумпції спільного сумісного майна подружжя, підлягає задоволенню позовна вимога про поділ транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , транспортний засіб 22.04.2021 року, як спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбання [PERSON] вказаного транспортного засобу мало місце під час проживання однією сім`єю з [PERSON] . Заперечуючи проти поділу транспортного засобу відповідачем та її представником на виконання вимог ст. 81 ЦПК не надано жодного доказу на підтвердження факту того, що вказаний транспортний засіб є особистою власністю [PERSON] . Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що спірний транспортний засіб [PERSON] придбав під час спільного проживання з позивачем за особисті кошти. Враховуючи, що відповідно до положень СК України частки майна подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, в порядку поділу майна підлягає визнанню за [PERSON] право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. Відповідно до частини третьої ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] та Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та поділ майна. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial