Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Свої вимоги заявниця мотивує тим, що маючи намір оформити пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Під час звернення працівник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оглянула представлені заявницею документи та повідомила, що у документах існують невідповідності, а саме в документах відсутня дата реєстрації заявника в зоні радіологічного контролю, у зв`язку з чим заявник звернулася до суду з даною заявою. В судове засідання представник заявника не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав, просив задовольнити. Представник заінтересованої особи ГУПФ України в м. Києві у судове засідання не з`явився. На електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд заяви у відсутність представника заінтересованої особи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно з вимогами п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Заявник [PERSON] , народилася [INFO] в м. Боярка Київської області /а.с. 11/. Згідно копії поквартирної картки вбачається, що [PERSON] з 1969 року та до 07.07.1998 була зареєстрована та постійно проживала в м. Боярка разом з батьками /а.с. 12/. Згідно копії атестату, медичних документів, вбачається, що заявник проживала, перебувала на обліку в дитячій лікарні та навчалася в м. Боярка /а.с. 13, 16-34/. Судом встановлено, що відповідно до довідки №439/796 від 21.02.1992 року, [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) дійсно проживала в м. Боярка /а.с.35-37/. Посвідченням громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю у 1986 серія [NUMBER] виданого у 16.11.1993 році, також підтверджується факт проживання [PERSON] . Вказані обставини встановлені матеріалами справи, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні. Відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч. 2ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку мають в т.ч. особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років: на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Згідно положень ст.14 цього Закону, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю , за умови , що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, категорія 4. Згідно п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20.01.1997 р. посвідчення потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка. Згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Приписами ст. 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Встановлення факту проживання на території зони посиленого радіологічного контролю необхідно заявниці для оформлення в подальшому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, дослідивши надані докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки сторонами не заявлені вимоги щодо розподілу між ними судових витрат, то їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України судом не здійснюється.

Outcome: approved