Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в період з 18.12.2015 по цей час знаходиться у трудових відносинах з АТ «Державна Акціонерна Компанія «Українські поліметали». Під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 637841,75 грн. Підтвердженням факту існування заборгованості є довідка, яка видана боржником. В обґрунтування вимог також повідомив, що 18.12.2015 він вступив в трудові відносини з відповідачем та зайняв посаду першого заступника генерального директора з видобутку золота та поліметалів. Включно, до квітня 2018, йому виплачувалась заробітна плата відповідачем, але у зв?язку з тим, що на підприємстві через не виплату заробітної плати раніше звільненим працівникам заблокували рахунки виконавчою службою на виконання рішень судів по примусовому стягненню коштів по заборгованості заробітної плати у відповідача розпочалися фінансові трудності та відбулося звільнення керівника підприємства Генерального директора [PERSON] . Кошти на виплату заробітної плати надходили з наданню відповідачу поворотної фінансової допомоги. Наступним в.о. Генерального директора ПАТ «ДАК «Українські поліметали» призначено [PERSON] , з яким вийшла домовленість, що позивач продовжує виконувати свої службові обов`язки, а виплата та покриття заробітної плати відбудеться після отримання дивідендів від діяльності ДІ «Укрбурштин» ПАТ «ДАК «Українські поліметали» куди повинні були бути залучені інвестиції на проведення видобутку бурштину кар`єрним способом в 2019-2020 роках. Вказує, що в лютому 2020 відбулася заміна керівника підприємства та новим в.о. Генерального директора АТ «ДАК «Українські поліметали» став [PERSON] , який попросив дати йому час щоб увійти в справи підприємства, а потім запропонував позивачу звільнитися з підприємства за власним бажанням, але без довідки про заборгованість заробітної плати. Отримавши відмову на вчинення таких дій, [PERSON] ще декілька разів пропонував написати заяву за власним бажанням, яка залишалась без задоволення. 03.08.2020 згідно наказу №145-ц відбулося звільнення [PERSON] з посади виконувача обов`язків генерального директора АК «ДАК «Українські поліметали», а відповідно Наказу №146-п дані обов`язки були покладені на позивача. Вказує, що за шість місяців діяльності колишнього директора був великий борг та розпочалась процедура банкрутства. [PERSON] не передав позивачу жодного документа по підприємству та поїхав працювати в Південну Африку на родовища. Як керівник АТ «ДАК «Українські поліметали» та єдиний засновник ДІ «Укрбурштин» ПАТ «ДАК «Українські поліметали», позивач відстоює інтереси держави в господарському процесі в справі про банкрутство. Вказує, що згідно Наказу №20 від 24.02.2024 він мобілізований до військової частини [NUMBER] . Проте, 21.11.2023 йому подзвонили з Фонду державного майна України, повідомили що Міністерство економіки передало АТ «ДАК «Українські поліметали» їм в управління і що вони увільняють його від виконання обов?язків Генерального директора АТ «ДАК «Українські поліметали» та призначають нового керівника з підписання трудового договору Генерального директора АТ «ДАК «Українські поліметали» [PERSON] , а також повідомили що наказ про звільнення направлений на електронну пошту. На підставі викладеного, зазначив, що згідно довідки, виданої боржником за від 31.10.2023 про заборгованість заробітної плати, сума заборгованості виплати заробітної плати позивачу на посаді Першого заступника генерального директора з видобутку золота та поліметалів складає 207350,00 грн. Сума заборгованості виплати заробітної плати позивачу на посаді виконуючого обов`язки генерального директора складає 585000,00 грн. Загальна сума заборгованості виплати заробітної плати складає 792350,00 грн. 3 яких сума 154508,25 грн. обов`язкових платежів (ВЗ та ПДФО) та сума до виплати заборгованої заробітної плати 637841,75 грн. За таких обставин, просить суд стягнути вказані суми , окрім того, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення. Ухвалою суду від 12.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 06.03.2024 до суду від АТ «Державна акціонерна компанія» «Українські поліметали» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з метою ознайомлення з матеріалами справи. Ухвалою суду від 13.08.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином, від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив задовольнити. Поряд з цим, відповідачем, з березня 2024 не вчинено дій щодо направлення у справі відзиву, за таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судовим розглядом встановлено, що з 18.12.2015 [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Державна Акціонерна Компанія «Українські поліметали», що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 10-12). Наказом Міністерства розвитку економіки,торгівлі та сільського господарства України від 30.08.2020 на [PERSON] покладено виконання обов`язків генерального директора Акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Українські поліметали» з 04.08.2020 (а.с. 14). Згідно Наказу №20 від 24.02.2022 [PERSON] був мобілізований до військової частини [NUMBER] (а. с.17). З матеріалів справи вбачається, що Фонд державного майна є органом управління корпоративними правами держави в АТ «ДАК «Українські поліметали». Так, наказом від 17.11.2024 виданим Фондом державного майна України [PERSON] увільнено виконання обов?язків Генерального директора АТ «ДАК «Українські поліметали» та призначено нового керівника з підписання трудового договору Генерального директора АТ «ДАК «Українські поліметали» [PERSON] . Під час знаходження [PERSON] у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 637841,75 грн. (сума зазначена вже з урахуванням обов`язкових платежів та податків), що підтверджується довідкою, яка видана [PERSON] т.в.о. генерального директора АТ «ДАК «Українські поліметали» за Вих. №1/10-23 від 31.10.2023. Відповідно до статті 43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (стаття 21 Закону України «Про оплату праці»). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. (стаття 115 КЗпП України). Як зазначено вище, [PERSON] нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 637841,75 грн. (сума зазначена вже з урахуванням обов`язкових платежів та податків), що підтверджується довідкою, яка видана [PERSON] т.в.о. генерального директора АТ «ДАК «Українські поліметали» за Вих. №1/10-23 від 31.10.2023. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати суд зазначає наступне. Згідно Наказу №20 від 24.02.2022 [PERSON] був мобілізований до військової частини [NUMBER] (а. с.17). Статтею 17 Конституції України встановлено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості покладаються на Збройні Сили України. забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладається на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до статті 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. У відповідності з частинами 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону № 2232 встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Глава VII Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» врегульовує особливості призову під час мобілізації. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3, 4 статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту». Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» (частина друга статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» оголошено та проводиться загальна мобілізація. Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції, чинній на момент увільнення позивача від виконання обов`язків, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом осіб з числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, в тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали - на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-1Х, який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни до законодавчих актів України, в тому числі у ч. 3 ст. 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». З 24.02. 2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. В межах наданої справи судом не встановлено наявності обставин непереборної сили, які б перешкоджали відповідачу своєчасно виплачувати заробітну плату своїм працівникам у строки, визначені статтею 115 КЗпП України. Так, відповідно до п. 17 Закону № 2352 внесено зміни до частини 3 статті 119 КЗпП України, а саме: слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Тобто, починаючи з 19.07.2022 за працівниками, які призвані на військову службу зберігається місце роботи і посада, проте не зберігається середній заробіток. Таким чином, передбачається обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку включно до дня, що передує дню набрання чинності цим Законом і дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати середнього заробітку є правомірними. При цьому державою мобілізованим працівникам забезпечено виплату грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168. Пунктом 1 вказаної постанови передбачається установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної КВС, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Таким чином, держава взяла на себе обов`язок з виплати щомісячного забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил та мобілізованим працівникам (зокрема, тим, що перебувають на військовій службі за контрактом) та при цьому з 19.07.2022 зняла цей обов`язок з роботодавців, які в умовах війни та воєнного стану мають обмежені фінансові можливості. Одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист, є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники. На цей час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання. З наведеного вбачається висновок, що положення ч. 3 ст. 119 КзПП України, у частині збереження за позивачем середнього заробітку на час перебування на військовій службі поширювалися на нього до 19.07.2022, тобто до дня набрання чинності Законом № 2352. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин судом встановлено, що позивач перебуває з відповідачем у трудових відносинах і має право на оплату праці. При цьому суд враховує, що позивач мав право на нарахування отримання середнього заробітку до 19.07.2022 , після чого таке право у позивача відсутнє. Таким чином, суд дійшов висновку, що право позивача було порушено, проте нарахована відповідачем сума у розмірі - 637841,75 підлягає зменшенню до 456716,75 грн. (637841,75 грн. - 181125,00 грн.) Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку, суд зазначає, що така вимога є передчасною, з огляду на наступне. Згідно положень ст. 117 КЗпП У країни, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Якщо буквально розуміти санкцію ст.117 - то відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Оскільки, як встановлено судовим розглядом, позивач не є звільненим, а є увільненим від виконання обов`язків, що є різним за змістом законодавства поняттям, й відповідно з яким не проведено розрахунків всіх належних працівникові сум, які підлягають розрахунку при звільненні (заробітної плати, компенсацій тощо), вимога про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення у справі задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто на даний момент право позивача на отримання вихідної допомоги не є порушеним, а тому не підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що після остаточного розрахунку з позивачем та в разі невиплати йому належних сум при звільненні, у разі, якщо таке відбудеться, вже тоді він набуде право звернутись до суду із відповідним позовом про виплату йому належної суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема у справах про стягнення заробітної плати, а відтак, відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1211,20 грн. Згідно з вимогами ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з цим, рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню. Суд зазначає у резолютивній частині рішення присудженні до стягнення кошти без утримання податків й інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством, оскільки такі відрахування є обов`язком роботодавця. На підставі наведеного,

Outcome: partial