Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

13 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із вказним позовом в якому просив стягнути з Фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість, а саме: 103947, 35 грн. заборгованість по заробітній платі; 3069,23 грн. компенсації за невикористану відпустку; 45785,64 грн. (станом на 03.12.2021 р.) середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та 2500,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Свій позов обґрунтовував тим, що 15.02.2018 року наказом №1-К Фізичної особи-підприємця [PERSON] прийнято на роботу [PERSON] на посаду водія вантажного автомобіля з 15.02.2018 року за основним місцем роботи, з оплатою праці у розмірі 3723 грн. 00 коп. 31.01.2021 року наказом №31/01/2021/1-К відповідач звільнила водія автотранспортних засобів [PERSON] з займаної посади 31 січня 2021 року за власним бажанням відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України. Позивач зазначає, що йому була нарахована заробітна платаза пероди: -з 15.02.2018 року по 31.12.2018 року в розмірі 31468, 61 грн. -з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 40813, 50 грн. -з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року в розмірі 46950,01 грн. У 2020 році позивач отримав заробітну плату за шість місяців у зв`язку з чим заборгованість за 2020 року склала 23766 грн. 01 коп. За січень 2021 року [PERSON] нараховано до виплати 4830,00грн. Загалом у період з 15.02.2018 року по 31.01.2021 року [PERSON] нараховано ФОП [PERSON] заробітна плата до виплати в розмірі 124062 грн. 12 коп. Вказану заробітну плату позивач у відповідача в повному розмірі не отримував. Позивач зазначив, що у заробітних відомостях він не розписувався, зарплатної картки не мав і вона йому не видавалась. Позивач стверджував, що заробітну плату за нього отримувала відповідач. Під час ознайомлення з зарплатними відомостями у Броварському міськрайонному центрі зайнятості він побачив лише власний підпис за шість місяців 2021 р. В день звільнення відповідач з позивачем розрахунок по заробітній платі не провела. Враховуючи, що на даний час у позивача з відповідачем проходить судовий розгляд справи про поділ спільного сумісного майна подружжя, то сплачувати вказані кошти відповідач відмовляється. В день звільнення позивача 31.01.2021 р., відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Відповідно до довідки про заробітну плату видану 25.05.2021 р. позивачу за період з 15.02.2018 р. по 31.01.2021 р. було нараховано до виплати 124062,12 грн. заробітної плати з яких сплачено 23184,00 грн., залишок становить 100878,12 грн. Згідно листа-повідомлення від 27.07.2021 р. виданого ФОП [PERSON] , позивачу не виплачена грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки 71 день в сумі 11268,11 грн. На вказаний лист позивач надав відповідачу банківські реквізити на які останньою перераховано компенсацію за відпустку 03.08.2021 р. сума 1268,11 грн., а 17.08.2021 р. сума 6930,17 грн., загалом 8198,28 грн., залишок становить 3069, 23 грн. У зв`язку з цим із відповідача підлягає стягненню у судовому порядку невиплачена заробітна плата та грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки в сумі 103947,35 грн. на користь позивача. Згідно довідки про заробітну плату від 25.05.2021 р. позивач отримав у грудні 2020 р. заробітну плату 4025,00 грн. за 22 робочі дні, у січні 2021 р. - 4830,00 грн. за 19 робочих днів. Позивачем визначено середньоденну заробітну плату в сумі (8855,00 грн. / 41 робочий день), яка становить 215,97 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 212 робочих дні, з відповідача додатково підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає (212 днів х 215,97грн.) 45 785, 64 грн. 06 грудня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків. 23 грудня 2021 року недоліки позовної заяви було усунуто. 11 січня 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 15 лютого 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Посилалась на те, що 15 лютого 2018 року [PERSON] був прийнятий до ФОП [PERSON] на посаду водія вантажного автомобіля з оплатою праці у розмірі 3723,00 грн. за місяць, згідно наказу № 1-К від 15.02.2018 року. В цей же день був підписаний трудовий договір. 31 січня 2021 року [PERSON] був звільнений із зазначеної посади, на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, про що свідчить наказ ФОП [PERSON] за № 31/01/2021/1-К та заяви про звільнення від 31.01.2021 року. Як зазначає позивач на початку своєї позовної заяви, фактично зарплату від відповідача він не отримував, а лише декілька раз ставив підписи у відомостях, однак просить звернути увагу суду, що враховуючи вказані факти позивач продовжував надалі працювати та виконувати обов`язки до 31.01.2021 року. Крім того, позивач зазначає, що під час ознайомлення з зарплатними відомостями в Броварському міськрайонному центрі зайнятості він побачив лише власний підпис за шість місяців 2021 р., пізніше позивач вказує, що йому було фактично сплачено 23184,00 грн., залишок становить 100878,12 грн., а ще пізніше в прохальній частині позовної заяви позивач вже просить суд стягнути з роботодавця 103947,35 грн. заборгованості по заробітній платі. Як вбачається із наданих відповідачем доказів, позивачу вчасно та в повному обсязі виплачувалась заробітна плата. Відомості про виплату грошей свідчать про її отримання (без урахування податків). У відомостях на виплату готівки зазначено, що відповідач отримав у 2018 році - 31 468,61 грн., у 2019 - 40 813,50 грн., у 2020 р. - 46 950,01 грн., і у січні 2021 року - 2500 грн. Нарахування заробітної плати за 2018 -2021 р. також підтверджується звітами до податкових органів. Отже, розрахунково-платіжні бухгалтерські документи підтверджують нарахування та виплату позивачу заробітної плати за весь період дії трудового договору, з 15 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року. При цьому, заробітна плата нараховувалась позивачу з розрахунку мінімальної (в деяких випадках більше мінімальної) заробітної плати, розмір якої визначався у відповідності до вимог ст. 10 Закону України?Про оплати праці? в Законі України ?Про державний бюджет України?. Отримання позивачем належних йому коштів засвідчується підписами, поставленими біля прізвища заявника у відомостях на виплати готівки, складеними за кожен місяць його трудової діяльності. Доводи позивача та його представника щодо неотримання позивачем заробітної плати та стосовно того, що підпис у зазначеній відомості виконаний не ним, проить суд не приймати до уваги, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин ані позивач, ані його представник не надали. Таким чином, наведене вказує, що позивачу в повному обсязі та у визначені Законом строки, виплачена нарахована заробітна плата за період часу з лютого 2018 року по січень 2021 року. Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 103947,35 грн., і підстав для стягнення компенсації втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 45785,64 грн. Разом з цим, звертає увагу суду на розрахунок позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, де в мотивувальній частині позовної заяви відповідач зазначає про заборгованість в частині заробітної плати в сумі 100878,12 грн., разом з цим в прохальній частині позову просить стягнути 103947, 35 грн., включаючи у розрахунок заробітної плати компенсацію за невикористану відпустку, і окремо ставить перед судом вимогу про стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 3069,23 грн. Тобто, у вимогу про стягнення заробітної плати вже включено суму заборгованості за невикористану відпустку. Нарахування грошової компенсації позивачу за невикористану відпустку за період з 15.02.2018 р. по 31.01.2021 р. на дату звільнення, відповідачем не проводилось, оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації за невикористану відпустку. За зверненням позивача до Державної служби України з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області проведено інспекційне відвідування у ФОП [PERSON] з можливого порушення трудових прав позивача. В ході інспекційного відвідування ФОП [PERSON] самостійно проведено розрахунок грошової компенсації за невикористаний [PERSON] - 71 календарний день щорічної відпустки. При цьому, розмір компенсації розрахований відповідно до вимог постанови КМУ від 08.02.1995 №100 ?Порядок обчислення середньої заробітної плати? та становить 13997, 65 грн. Слачено із вказаної суми ПДФО в сумі 2519,58 грн. (платіжне доручення № 836 від 23.07.2021 р), та військовий збір в сумі 209,96 грн. (платіжне доручення № 837 від 23.07.2021 р.). Після утримання належних сум податків, до виплати належало [PERSON] грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічних відпусток в сумі 11268,11 грн. Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 24 Закону України ?Про оплати праці? за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. 27 липня 2021 року позивач звернулася до відповідача з листом-повідомленням №3/2707/2021 від 27.07.2021 р. в якому просила надати реквізити для виплати грошової компенсації за невикористані відпустки. У відповідь на вищезазначений лист, відповідач надав позивачу банківські реквізити, на які йому було перераховану компенсацію за невикористану відпустку в сумі 11268,11 грн., що підтверджується банківськими квитанціями АТ КБ "ПриватБанк" від 03.08.2021 р. на суму 1 274,48 грн., 10.07.2021 р. на суму 3015,08 грн. і 17.08.2021 р. на суму 6965,00 грн. Представник відповідача припускає, що при наведені розрахунку на які посилається позивач, як невиплату компенсації за невикористану відпустку, останній помилково (а можливо і навмисно) не врахував здійснену вже відповідачем компенсацію в сумі 3015,08 грн., хоча у виписці по надходженням по картці/рахунку [NUMBER] , стр. 2, яка надана позивачем, як доказ його позовних вимог, дана сума відображена у зарахованих - 10.08.2021р. Отже, належні суми грошової компенсації за невикористані позивачем дні щорічних відпусток за період з 15.02.2018 р. по 31.01.2021 р. були виплачені відповідачем, а отже заявлені вимоги позивача і в цій частині (стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 3069, 23 грн.) необгрунтовані. 02 лютого 2023 року позивач звернувся до суду із клопотання про проведення почеркознавчої експертизи по відомостям на виплату грошей (готівки) ФОП [PERSON] у період з березня 2018 року по січень 2021 року. Позивач наполягає, що підписи в даних відомостях виконані не ним, а третьою особою з наслідуванням його підпису і за даними відомостями позивач заробітну плату не отримував. 21 лютого 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області призначено у справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, судову почеркознавчу експертизу проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідному експертно криміналістичному центру МВС. 19 червня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. поновлено провадження уданій цивільній справі та призначено судове засідання у справі на 13 липня 2023 року для вирішення питання експерта. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, пояснення надав аналогічно викладеним у позовній заяві Представник відповідача проти задоволенні позову заперечувала та просила відмовити, пояснення надала аналогічно викладеним у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши подані докази та проаналізувавши всі аргументи сторін, викладені у позовній заяві, встановив такі обставини і дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15.02.2018 року наказом № 1-К Фізичної особи-підприємця [PERSON] прийнято на роботу [PERSON] на посаду водія вантажного автомобіля з 15.02.2018 року за основним місцем роботи, з оплатою праці у розмірі 3723,00 грн. (а.с.10) У зв`язку з виконанням покладених обов`язків позивач отримував заробітну плату щомісяця, що підтверджується такими доказами: - відомість на виплату грошей № ВЗП-000001 ФОП [PERSON] за лютий 2018р., розрахунково-платіжна відомість № НЗП-000002 за лютий 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за лютий 2018 р. у розмірі 1498,51 грн.; - відомість на виплату грошей № ВЗП-000002 ФОП [PERSON] за березень 2018р., розрахунково-платіжна відомість № НЗП-000003 за березень 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за березень 2018 р. у розмірі 2997,01 грн.; - відомість на виплату грошей № ВЗП-000003 ФОП [PERSON] за квітень 2018р., розрахунково-платіжна відомість № НЗП-000004 за квітень 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за квітень 2018 р. у розмірі 2997,01 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000004 ФОП [PERSON] за травень 2018 р., розрахунково-платіжна відомість № НЗП-000005 за травень 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за травень 2018 р. у розмірі 2997,01 грн; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000005 ФОП [PERSON] за червень 2018 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000006 за червень 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за червень 2018 р. у розмірі 2997,01 грн; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000006 ФОП [PERSON] за липень 2018 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000007 за липень 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за липень 2018 р. у розмірі 2997,01 грн; - відомість на виплату грошей № ВЗП -000007 ФОП [PERSON] за серпень 2018р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000008 за серпень 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за серпень 2018 р. у розмірі 2997,01 грн.; - відомість на виплату грошей № ВЗП -000008 ФОП [PERSON] за вересень 2018 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000009 за вересень 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за вересень 2018 р. у розмірі 2997,01 грн.; - відомість на виплату грошей № ВЗП -000009 ФОП [PERSON] за жовтень 2018р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000010 за жовтень 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за жовтень 2018 р. у розмірі 2997,01 грн.; - відомість на виплату грошей № ВЗП -000010 ФОП [PERSON] за листопад 2018р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000011 за листопад 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за листопад 2018 р. у розмірі 2997,01 грн.; - відомість на виплату грошей № ВЗП -000001 ФОП [PERSON] за грудень 2018 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000012 за грудень 2018 р., звідний для відрахування у Фонди за грудень 2018 р. у розмірі 2997,01 грн.; - відомість на виплату грошей № ВЗП -000002 ФОП [PERSON] за січень 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000001 за січень 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за січень 2019 р. у розмірі 3381,00 грн.; - відомість на виплату грошей № ВЗП -000003 ФОП [PERSON] за лютий 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000002 за лютий 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за лютий 2019 р. у розмірі 3381,00 грн.; - відомість на виплату грошей № ВЗП -000004 ФОП [PERSON] за березень 2019р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000003 за березень 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за березень 2019 р. у розмірі 3381,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000005 ФОП [PERSON] за квітень 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000004 за квітень 2019р., звідний для відрахування у Фонди за квітень 2019 р. у розмірі 3381,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000006 ФОП [PERSON] за травень 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000005 за травень 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за травень 2019 р. у розмірі 3381,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000007 ФОП [PERSON] за червень 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000006 за червень 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за червень 2019 р. у розмірі 3381,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000008 ФОП [PERSON] за липень 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000007 за липень 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за липень 2019 р. у розмірі 3381,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000009 ФОП [PERSON] за серпень 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000008 за серпень 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за серпень 2019 р. у розмірі 3381,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000010 ФОП [PERSON] за вересень 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000009 за вересень 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за вересень 2019 р. у розмірі 3381,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000011 ФОП [PERSON] за жовтень 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000010 за жовтень 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за жовтень 2019 р. у розмірі 3461,50 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000012 ФОП [PERSON] за листопад 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000011 за листопад 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за листопад 2019 р. у розмірі 3461,50 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000013 ФОП [PERSON] за грудень 2019 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000012 за грудень 2019 р., звідний для відрахування у Фонди за грудень 2019 р. у розмірі 3461,50 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000001 ФОП [PERSON] за січень 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000001 за січень 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за січень 2020 р. у розмірі 3802,01 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000002 ФОП [PERSON] за лютий 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000002 за лютий 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за лютий 2020 р. у розмірі 3864,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000003 ФОП [PERSON] за березень 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000003 за березень 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за березень 2020 р. у розмірі 3864,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000004 ФОП [PERSON] за квітень 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000004 за квітень 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за квітень 2020 р. у розмірі 3864,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000005 ФОП [PERSON] за травень 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000005 за травень 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за травень 2020 р. у розмірі 3864,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000006 ФОП [PERSON] за червень 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000006 за червень 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за червень 2020 р. у розмірі 3864,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000007 ФОП [PERSON] за липень 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000007 за липень 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за липень 2020 р. у розмірі 3864,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000008 ФОП [PERSON] за серпень 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000008 за серпень 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за серпень 2020 р. у розмірі 3864,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000009 ФОП [PERSON] за вересень 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000009 за вересень 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за вересень 2020 р. у розмірі 4025,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000010 ФОП [PERSON] за жовтень 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000010 за жовтень 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за жовтень 2020 р. у розмірі 4025,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000011 ФОП [PERSON] за листопад 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000001 за листопад 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за листопад 2020 р. у розмірі 4025,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -000012 ФОП [PERSON] за грудень 2020 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000012 за грудень 2020 р., звідний для відрахування у Фонди за грудень 2020 р. у розмірі 4025,00 грн.; - відомість на виплату готівки № ВЗП -00001 ФОП [PERSON] за січень 2021 р., розрахунково-платіжна відомість №НЗП-000002 за січень 2021 р., звідний для відрахування у Фонди за січень 2021 р. у розмірі 2500 грн. Наказом № 31/01/2021/1-К звільнено водія автотранспортних засобів [PERSON] з займаної посади 31 січня 2021 року за власним бажанням відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України. (а.с.13) 25 травня 2021 року ФОП [PERSON] кладена довідка "Про заробітну плату", так за період з 15.02.2018 року-28.02.2018 року [PERSON] нараховано заробітної плати до виплати 31468 грн. 61 коп.; з січня 2019 року по грудень 2019 року нарахована заробітна плата до виплати 40813 грн. 50 коп.; з січня 2020 року по грудень 2020 року - 46950 грн. 01 коп.; з січня 2021 року - 4830 грн. 00 коп. У приписі про усунення виявлених порушень № КВ 2184/1367/АВ/П від 23 липня 2021 року Державної служби України з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області, Фізичну особу-підприємця [PERSON] зобов`язано усунути порушення у строк до 23 серпня 2021 року, а саме: у порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, за станом 23 липня 2021 року не проведено виплату [PERSON] грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічних відпусток в сумі 11268,11 грн., які належні йому за період роботи за трудовим договором з 15 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року. До вказаного вище припису доданий Акт № КВ № 2184/1367/АВ від 23 липня 2021 року, у якому вставновлен такі дані. Так, згідно наданих ФОП [PERSON] документів, [PERSON] було прийнято на роботу на посаду водія вантажного автомобіля з 15 лютого 2018 року за основним місцем роботи (наказ від 15.02.2018 № 1-К), звільнено з роботи 31 січня 2021року за власним бажанням згідно до п.1 ст.38 КЗпП України (наказ від 31.01.2021 № 31/01/2021/1-К). ФОП [PERSON] надано в ході інспекційного відвідування розрахунково-платіжні бухгалтерські документи, які підтверджують нарахування та виплату [PERSON] заробітної плати за весь період дії трудового договору з 15 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року. При цьому заробітна плата нараховувалась [PERSON] з розрахунку мінімальної заробітної плати, розмір якої визначався у відповідності до вимог ст.10 Закону України "Про оплати праці", Законі України "Про державний бюджет України". Отримання [PERSON] належних йому коштів засвідчується підписами, проставленими біля прізвища заявника у відомостях на виплати готівки, складеними за кожен місяць його трудової діяльності. Водночас, у порушення вимог ч.1 ст.83 КЗпП України не було нараховано [PERSON] грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічних відпусток за період роботи за трудовим договором з 15 лютого 2018 року по 31 січня 2021року. Згідно пояснення ФОП [PERSON] в листі від 21.07.2021 № 2/2107/2021 з заявами про надання щорічних відпусток [PERSON] до неї не звертався. Нарахування грошової компенсації за невикористані відпустки за період з 15.02.2018 по 31.12.2021 на 31.01.2021 та на дату пояснення не було, тому що [PERSON] не звертався з проханням розрахуватися. У ході інспекційного відвідування ФОП [PERSON] самостійно проведено розрахунок грошової компенсації за невикористаний [PERSON] 71 календарний день щорічної відпустки. (а.с. 162) Розмір компенсації розрахований відповідно до вимог постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 "Порядок обчислення середньої заробітної плати" становить 13997,65 грн. Сплачено із вказаної суми ПДФО в сумі 2519,58 грн та військовий збір в сумі 209,96 грн за платіжними дорученнями від 23.07.2021 № 836, № 837. Після утримання належних сум податків, належить до виплати [PERSON] грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічних відпусток в сумі 11268,11 грн. Зазначені кошти [PERSON] має отримати особисто (під розпис у відомості). Згідно пояснень ФОП [PERSON] , належні суми будуть виплачені заявникові [PERSON] у разі пред`явлення ним відповідної вимоги. Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.24 Закону України "Про оплати праці" за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. 27 липня 2021 року [PERSON] направлений лист-повідомлення за № 3/2707/2021 року у якому запропановано повідомити реквізити розрахункового рахунку або повні реквізити платіжної картки для отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток (71 день) в сумі 11268,11 грн. за період роботи за трудовим договором з 15 лютого 2018 року по 31 січня 2021року відповідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України. Також у листі зазначено, що із заявами про надання щорічних відпусток [PERSON] не звертався. (а.с. 157) На рахунок позивача здійснені настуупні виплати за період з 15.02.2018 року по 31.01.2021 року: -квитнація АТ КБ "Приватбанк" від 03 серпня 2021 року у сумі 1274 грн. 48 коп. - компенсація за невикористану відпустку після звільнення; -квитанція АТ КБ "Приватбанк" від 10 серпня 2021 року у сумі 3015 грн. 08 коп. - компенсація за невикористану відпустку після звільнення; -квитанція АТ КБ "Приватбанк" від 17 серпня 2021 року у сумі 6965 грн. 00 коп. - компенсація за невикористану відпустку після звільнення. Таким чином загальна сума проведених виплат на картковий рахунок склала - 11254 грн. 56 коп. = 1274 грн. 48 коп. + 3015 грн. 08 коп. + 6965 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Положеннями статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналіз ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83, ст.116 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за не використану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) вказано, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)". Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці?, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Так як роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, він має нести відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП України, за час затримки розрахунку. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Згідно рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року (справа № 1-11/2012), одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею. Так як оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру, суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Так, у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду, зокрема, звернула увагу, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п. 71, 72). З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Верховний Суд зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема ч.3 ст.13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці?, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримував заробітну плату за весь період роботи на посаді в ФОП [PERSON] , на день звільнення заборгованості по виплаті заробітної плати не мав, що також підтверджено належними доказами, проведеною Державної служби України з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області перевірко, та про що зазначено у приписі про усунення виявлених порушень № КВ 2184/1367/АВ/П від 23 липня 2021 року Державної служби України з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області та доданого Акту № КВ № 2184/1367/АВ від 23 липня 2021 року, інших доказів яі б спростовували вказані обставини позивачем не надано і під час розгляду справи не здобуто, тому вказані обставини є встановленими, доведеними належними доказами, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також встановлено, що під час звільнення із позивачем не здійснено розрахунок по сплаті компенсації за невикористану відпустку, а саме за 71 календарний день, повністю проведений розрахунок як це підтверджено наданими копіями квитанції АТ КБ Приватбанк - остання датована 17 серпня 2021 року, тобто період остаточного розрахунку склав із 31.01.2021 року по 17.08.2021 року. Середній заробіток позивача склав 223 грн. 72 коп. (січень 2021 року - 5280 грн. (а.с. 154) + грудень 2020 - 4116 грн. 20 коп. (а.с. 150)/42 робочі дні = 223 грн. 72 коп.) Враховуючи наведене позовні вимоги в частині стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2021 року по 17 серпня 2021 року підлягає задоволенню в розмірі 44520 грн. 28 коп.= 199 дні х 223 грн. 72 коп. Із матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Біліченко В.В. укладений договір про надання правової допомоги адвокатом від 22.10.2021 року. Також до матеріалів справи додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого детальний опис робіт, затраченого часу та їх вартості становить: -консультація клієнта, вивчення доказів - 20 хв. - 200 грн.; -отримання роздруківки витягу ЄДР щодо ФОП [PERSON] - 10 хв. - 100 грн.; -складання позовної заяви про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсації з аневикористану відпустку, складання розрахунку, копіювання додатків та подання її до Броварського міськрайонного суду Київської області - 3 год. 40 хв. - 2200 грн. Загальна сума понесених витрат становить 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 03.12.2021 року. Таком між ФОП [PERSON] та адвокатом Капля А.С. укладений договір про надання правничої (правової) допомоги від 17.03.2021 року, додаткова угода №1 від 24.01.2022 року до Договору про надання правової допомоги від 17.03.2021 року, де зазначено вартість юридичних (правових) послуг адвоката: -зустріч з довірителем в офісі адвоката з метою надання останнім правової консультації щодо розгляду справи в суді - 1000,00 грн.; -ознайомлення з матеріалами цивільної справи в приміщенні суду - 1000,00 грн.; -підготовка та подання до суду клопотань, адвокатських запитів, запитів, що стосуються суті спору - 500,00 грн.; -представлення інтересів клієнта в суді загальної юрисдикції (місцевий) (одне судове засідання) - 1500,00 грн.; -підготовка та написання відзиву на позов до суду в тому числі заперечень - 2000,00 грн.; -підготовка та подання до суду відповіді на відзив (в т.ч. відзив на апеляційну скаргу), пояснення у відповідності до ст.. 241 ЦПК України - 2000,00 грн.; -представлення інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції (одне судове засідання) - 2000,00 грн.; - підготовка апеляційної скарги та подача її до суду - 5000,00 грн.; - підготовка касаційної скарги та подача її до суду - 8000,00 грн.;- - підготовка письмових пояснень, інших заяв по суті спору - 1000,00 грн. Згідно розрахунку фактичних витрат з надання правової допомоги ФОП [PERSON] за договором від 17.03.2021 року та Акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №б/н, відповідач понесла витрати на правову допомогу в розмірі 22500,00 грн., а саме: -зустріч з довірителем в офісі 24.01.2022 р. адвоката з метою надання останнім правової консультації щодо розгляду справи в суді - 1000,00 грн.; -ознайомлення з матеріалами цивільної справи 24.01.2022 р. - 1000,00 грн.; -підготовка та написання відзиву на позов 08.02.2022 р. - 2000,00 грн.; -підготовка та подання до суду клопотання 05.05.2022 р. - 500,00 грн.; -ознайомлення з матеріалами цивільної справи 11.07.2022 р. - 1000,00 грн.; -підготовка та подання до суду клопотання про доручення доказів - 500,00 грн.; -підготовка та подання до суду клопотання про відкладення розгляду справи - 500,00 грн.; -підготовка та подання до суду клопотання про відкладення розгляду справи - 500,00 грн.; -участь у судовому засіданні 09.12.2022 р. - 1500,00 грн.; -участь у судовому засіданні 13.02.2023 р. - 1500,00 грн.; -участь у судовому засіданні 21.02.2023 р. - 1500,00 грн.; -підготовка та написання заперечень від 20.02.2023 р. - 2000,00 грн.; - підготовка та подання до суду клопотання від 15.03.2023 р. - 500,00 грн.; - підготовка та подання заяви від 18.05.2023 р. - 1000,00 грн.; - участь у судовому засіданні 13.07.2023 р. - 1500,00 грн.; - підготовка та подання заяви від 19.10.2023 р. - 1000,00 грн.; - участь у судовому засіданні 19.10.2023 р. - 1500,00 грн.; - участь у судовому засіданні 30.11.2023 р. - 1500,00 грн.; - підготовка та подання до суду клопотання про відкладення розгляду справи - 500,00 грн.; -участь у судовому засіданні 10.04.2024 р. - 1500,00 грн. Відповідно ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті впорядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Таким чином, враховуючи вищенаведене, надані докази та вищезазначені вимоги, обсяг наданої правової допомоги предстаниками сторін, складність та тривалість розгляду справи, а також наявність підстав для пропорційного стягнення заявлених представником відповідача розміру витрат на правову допомогу враховуючи суму заявлених позовних вимог і задоволеної її частини, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2564 грн. 32 коп., а з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6556 грн. 50 коп.

Outcome: partial