Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 липня 2024 року у цій справі суд відмовив у задоволенні. Представник відповідача 23.07.2024 року подав заяву про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу. Справа призначалась до розгляду, однак сторони не з`являлись, клопотання чи заяв про розгляд справиу їх відсутність від останніх не надходило. 31.07.2024 року матеріали вказаної цивільної справи було надіслано до Чернівецького апеляційного суду, звідки вона повернулась в Першотравневий районний суд м. Черінвці 15.11.2024 року. В судове засідання сторони не з`явились. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши заяву, суд доходить такого висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини восьмої статті 141ЦПК України,розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо).\~\~Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представниками позивача та відповідача до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про те, що докази понесених судових витрат будуть подані після ухвалення судового рішення. Отже, зважаючи на те, що в строк, встановлений законом, учасники надали докази понесених судових витрат на правову допомогу, суд вважає, що вказані докази слід долучити до матеріалів справи. У справі №755/9215/15-ц ВП ВС вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Крім того, ВП ВС у своїй постанові від 16листопада 2022року у справі № 922/1964/21 зробила висновок, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.\~Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом,Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Відповідно до пункту третього частини першої\~статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить із такого. Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу відповідача. Відповідач на підтвердження судових витрат на правову допомогу надав договір №149 про надання правової допомоги від 30 листопада 2023 року, акт виконаних робіт від 30.11.2023 року на суму 21 412 гривень. Суд вважає, що витрати відповідача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, однак, витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є неспівмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, частково відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому з позивача на користь відповідача слід стягнути 10 000 грн. витрат на правову допомогу. Згідно п.3 ч.1, ч.2, 3, 5ст.270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.\~\~\~Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заяви представника відповідача про винесення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial