Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

У грудні 2023 року представник позивача адвокат Семенок В.І., діючи від імені та представляючи інтереси позивачів [PERSON] та [PERSON] , звернувся до суду з указаним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що позивачі на підставі договору купівлі-продажу\~ від 27\~ жовтня 1994 року, посвідченого\~ державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Рекухою Л.І., були власниками\~ житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . У даному будинку позивачі проживали до 2013 року, після чого переїхали до смт Лосинівка Ніжинського району. Позивач [PERSON] є власником\~ двох земельних ділянок біля будинку розміром відповідно 0,2500\~ га для будівництва та обслуговування\~ житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також 0,2784 га для\~ ведення підсобного\~ сільського господарства. У листопаді 2020 року відповідач [PERSON] , після огляду будинку та господарства, виявив намір\~ його придбати за 100000 грн, після чого вони (позивачі та відповідач) звернулись до приватного нотаріуса Чуєнко Л.А.\~ для отримання переліку необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу. При цьому, відповідач\~ передав\~ позивачам завдаток у сумі 1000 доларів США, про що позивач [PERSON] написала\~ розписку. 02 грудня 2020 року, коли позивачка [PERSON] привезла нотаріусу необхідні документи, відповідач [PERSON] \~ заплатив решту обумовленої суми за будинок та дві земельні ділянки у розмірі 70000 грн, однак розписку [PERSON] не писала, так як\~ відповідач\~ її написання не вимагав. Усередині грудня 2020 року позивачі передали нотаріусу\~ всі необхідні документи для підписання договору купівлі-продажу, однак [PERSON] у призначений день та час до нотаріуса не з`явився. Упродовж наступних п`яти місяців\~ відповідач\~ всіляко ухилявся під підписання договору, посилаючись на різні\~ причини. Позивачам відомо, що відповідач\~ завіз свої речі до будинку\~ та проживав у ньому, обіцяючи сплачувати за газ та електроенергію, а коли акумулює достатньо\~ коштів на оформлення\~ будинку у нотаріуса, обіцяв повідомити про це [PERSON] та [PERSON] . У\~ подальшому позивачам стало відомо, що за ними\~ перед\~ ТОВ «Чернігів-Енера» та АО «Чернігівгаз»\~ обліковується\~ заборгованість за електроенергію та газ на суми, відповідно, 19184 грн 60 коп. та 14596 грн 68 коп., оскільки фактичний користувач [PERSON] \~ за спожиті послуги не сплачував, розмір заборгованості продовжував збільшуватись. Позивачі просили суд\~ визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку\~ з господарськими будівлями та спорудами\~ [ADDRESS] ; земельної\~ ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер\~ 7423886000:01:001:0494 в с. Степові Хутори Ніжинського району Чернігівської області; земельної\~ ділянки площею 0,2784 га, кадастровий номер\~ 7423886000:01:001:0493 в с. Степові Хутори Ніжинського району Чернігівської області, укладений 02 грудня 2020 року\~ між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони. Ухвалою судді від 05 лютого 2024 року було відкрито провадження в цивільній справі, постановлено\~\~\~\~ розгляд\~\~\~\~ справи\~\~\~\~ проводити за правилами загального позовного провадження (а. с. 56). Ухвалою Носівського районного суду від 10 червня 2024 року закрито підготовче провадження\~ та призначено\~ справу\~ до судового розгляду\~ по суті (а. с. 86). Відповідач [PERSON] 05 серпня 2024 року та 13 листопада 2024 року до суду не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання поштою рекомендованої кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання/перебування, наданої ЦНАП Макіївської сільської ради Ніжинського району (а. с. 56). Відзиву на позов та жодних заяв та/або клопотань до суду не подавав. Статтею 43 ЦПК України\~ передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони. Отже, відповідач у справі на власний розсуд розпорядився своїми правами щодо предмета спору, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Допитані 05 серпня 2024 року судом свідки сторони позивачів\~ надали такі показання. [PERSON] \~ дала показання, що вона проживає у с. Степові Хутори Ніжинського району та знайома з позивачами, які раніше були її сусідами. Їй відомо, що [PERSON] \~\~\~ проживав\~\~\~ близько трьох років (з 2020 по 2023 роки) у будинку [PERSON] у с. Степові Хутори, обробляв земельну ділянку, у подальшому забрав своє майно та виїхав, ймовірно, у м. Біла Церква чи Москву. Він говорив сусідам, що гроші за придбаний у подружжя [PERSON] будинок віддав, однак документів на нього (будинок) через нотаріуса поки не оформив, бо не було грошей або часу. Свідок уважала саме [PERSON] власником будинку [ADDRESS] , той мав намір зробити ремонт у будинку, перекрити кришу (дах), погасити борги за спожиті комунальні послуги. [PERSON] \~\~\~ в\~\~\~\~ судовому\~\~\~\~\~ засіданні\~\~\~\~ показала, що проживає по [ADDRESS] та з грудня 2020 року\~ є старостою с. Степові Хутори Макіївської сільської ради. Свідок пригадує, що до\~ старостату зверталась позивач [PERSON] задля отримання довідок про\~ осіб, які зареєстровані та проживають у будинку [ADDRESS] , - для\~ дальшого їх подання до нотаріуса. Також до старостату з`являвся і сам [PERSON] , який стверджував, що бажає придбати у Сукачів будинок та господарські будівлі, уже з ними розрахувався, залишилось тільки оформити документи у нотаріуса. У вказаному будинку [PERSON] постійно проживав до\~ середини літа 2023 року, працював у місцевому агропідприємстві,\~ обробляв земельну ділянку,\~ востаннє свідок бачила відповідача у селі у жовтні 2023 року.\~ До старостату на початку 2023 року звертались представники з електропостачальної організації «Енера-Чернігів», які повідомляли, що за даним домоволодінням обліковується борг.\~ Свідок обізнана, що письмовий договір купівлі-продажу між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не укладався, натомість розрахунки за\~ будинок між сторонами проведені, що підтверджується розпискою. У судовому засіданні 13 листопада 2024 року позивач [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, зазначених у ньому.\~ Додатково пояснила, що дійсно отримувала від [PERSON] за проданий будинок та усе господарство кошти у сумі 1000 доларів США, а також суму еквівалентну 70000 грн. у доларах США, взамін передала відповідачу ключі від будинку. Про отримання суми 1000 доларів США вона писала письмову розписку «Я, [PERSON] , отримала 1000 доларів США завдатку за будинок від [PERSON] », яку повернула відповідачу, копією розписки не володіє. [PERSON] після виготовлення необхідних документів\~ обіцяв\~ прибути до нотаріуса\~ для підписання та нотаріального посвідчення договору-купівлі продажу, однак в призначений час до приватного\~\~ нотаріуса\~\~\~ Чуєнко\~\~\~ Л.А., так і не з`являвся. Наразі місцезнаходження [PERSON] їй не відомо, після залишення будинку відповідачем, він є непридатним до проживання через відсутність опалення та полу, подача електроенергії та газу до домоволодіння фактично припинена через наявність боргів. Наразі потреби у будинку та земельних ділянках позивачі не мають.\~ Позивач [PERSON] позов підтримав з аналогічних підстав. У судовому засіданні представник позивачів адвокат Семенок В. І. підтримав позов у повному обсязі з викладених у ньому обставин. Зауважив, що між позивачами та відповідачем\~ було фактично укладено усний\~ договір купівлі-продажу будинку та земельних ділянок, оскільки сторони 02 грудня 2020 року домовилися щодо всіх істотних умов договору та вчинили взаємні дії для настання юридичних наслідків, а саме позивачі\~ отримали кошти у сумі 1000 доларів США, а також суму еквівалентну 70000 грн. у доларах США, написали розписку та передали відповідачу ключі від будинку та розписку. Правовстановлюючі документи на майно [PERSON] не були передані, оскільки на той час не\~ були виготовлені. Дійсно, у встановленому чинним законодавством порядку договір купівлі-продажу не вдалося належним чином посвідчити з причин, незалежних від волі позивачів. У такому разі на підставі ч. 2 ст. 5 ЦПК України саме суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивачів може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, тобто визнати\~ дійсним договір купівлі-продажу житлового\~\~\~\~ будинку\~\~ з\~\~\~\~\~ господарськими будівлями та спорудами\~ [ADDRESS] та двох прилеглих земельних ділянок. Посилаючись на приписи\~ ч. 2 ст. 220 ЦК України, представник позивачів зазначав, що [PERSON] та [PERSON] \~ мають\~ право на визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] , адже матеріалами справи, показами свідків, підтверджується факт того, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору. Зауважив, що у разі задоволення позову інтереси інших юридичних чи фізичних осіб порушені не будуть. Щодо ухвалення заочного судового рішення заперечив. Вислухавши\~\~\~\~ пояснення\~\~\~\~ представника\~\~\~ позивачів адвоката Семенка В.І., позивачів [PERSON] , [PERSON] , покази свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересів\~ інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Як достовірно установлено судом, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 жовтня 1994 року державним нотаріусом Рекухою Л.І. та зареєстрованого 28 жовтня 1994 року в Ніжинському міжміському БТІ, [PERSON] та [PERSON] \~ є власниками\~ цілого жилого будинку, розташованого\~\~\~ в\~\~\~\~\~ [ADDRESS] . (а. с. 10-11). 29 жовтня 1994 року\~ на указаний вище жилий будинок індивідуального фонду\~ було виготовлено технічний паспорт (а. с. 12-14). 11 грудня 2020 року КП «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської міської ради [PERSON] та [PERSON] було видано довідку про те, що\~ житловий будинок\~ з господарськими будівлями, розташовані за адресою: [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2012 року\~ зареєстровано в реєстровій книзі № 1 під реєстровим № 29. Власники: [PERSON] , частка: ?, приватна спільна часткова форма власності, [PERSON] , частка: ?, приватна спільна часткова форма власності (а. с. 15). 27 листопада 2020 року було сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у відповідності до якого\~ [PERSON] \~ є власником\~ об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер 7423886000:01:001:0494, площа: 0,25 га (а. с. 16). 27 листопада 2020 року було сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у відповідності до якого\~ [PERSON] \~ є власником\~ об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер 7423886000:01:001:0493, площа: 0,2784 га (а. с. 17). Відомості про державну реєстрацію\~ земельних ділянок з кадастровими номерами 7423886000:01:001:0493 та 7423886000:01:001:0494 за [PERSON] \~ також підтверджуються витягами з Державного земельного кадастру від 16 грудня 2020 року (а. с. 18-20, 21-23). Матеріали справи містять копії звітів\~ про незалежну\~ оцінку\~\~ житлового будинку площею 97,7 кв. м. за адресою: [ADDRESS] (а. с. 24-25),\~ експертну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер 7423886000:01:001:0493, загальною площею 0,2784 га (а. с. 26-27), експертну грошову оцінку земельної\~\~\~ ділянки\~\~\~ кадастровий\~\~\~ номер 7423886000:01:001:0494, загальною площею 0,2500 га (а. с. 28-29), оригінали яких надавались нотаріусу для посвідчення договору купівлі-продажу. З наявних у справі копій квитанції по особовому рахунку [NUMBER] , виставленого ТОВ «Енера Чернігів» [PERSON] , [ADDRESS] , убачається, що\~\~\~\~\~ до\~\~ сплати\~\~\~ станом на 31 жовтня 2023 року за електричну енергію підлягало 19184,60 грн, (а. с. 30),\~ копії рахунку за спожитий газ, виставленого ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (особовий рахунок 410198693) [PERSON] ( [ADDRESS] ) станом на жовтень 2023 року борг становив 14596,68 грн. (а. с. 31).\~ Окрім цього,\~ за листопад 2023 року підлягало до сплати АТ «Чернігівгаз» 379,56 грн (а. с. 32), листом указаного вище товариства від 15 листопада 2023 року [PERSON] пропонувалось\~ погасити заборгованість за розподіл (доставку) природного газу в сумі 379,56 грн (а. с. 33). ТОВ «Чернігівгаззбут» повідомляло [PERSON] \~ про примусове стягнення заборгованості\~ в сумі 3558,00 грн (а. с. 34).\~\~ 25 березня 2024 року довідкою Степовохутірського старостинського округу\~ підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , згідно погосподарської книги № 3\~ фактично постійно проживав за адресою:\~ [ADDRESS] з грудня 2020 року по серпень 2023 року (а. с. 76, 83). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. Так,\~ статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 628 ЦК України та приписами ст. 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного стану. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У судовому засіданні встановлено, що у простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами у справі не укладався, істотні умови договору сторонами не визначались,\~ розпискою про отримання позивачкою від [PERSON] грошових коштів у сумі 1000 доларів США за\~ будинок\~ по [ADDRESS] \~ сторона позивача не володіє, копія розписки у матеріалах справи відсутня. Частиною 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Форма договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна чітко визначена статтею 657 ЦК України, за якою такий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Тобто законом встановлено умови щодо форми укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, будинку або іншого нерухомого майна, внаслідок якого відбудеться правомірний перехід права власності на таке майно. У відповідності до ст. 54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини, які згідно із законом підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Частиною 1 ст. 220 ЦК України визначено, що нікчемним є договір у разі недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення. Проте згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, рішення суду про визнання договору дійсним в судовому порядку можливо тільки тоді, коли договір щодо нерухомого майна укладено в належній формі, із зазначенням усіх істотних умов договору, але відсутнє його нотаріальне посвідчення, і це неможливо вчинити через те, що така можливість втрачена. Закон акцентує на тому, що всі наведені обставини у сукупності, а саме: домовленість щодо усіх істотних умов договору, повне або часткове виконання договору, ухилення від його нотаріального посвідчення, мають бути доведені належними та допустимими письмовими доказами. Однією з умов застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Судом достовірно установлено, що між [PERSON] , [PERSON] та\~ [PERSON] \~ нотаріально посвідчений\~ договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] , земельної ділянки\~ з кадастровим номером 7423886000:01:001:0494, площею 0,25 га та земельної ділянки з\~ кадастровим номером 7423886000:01:001:0493, площею: 0,2784 га, не укладався.\~ За твердженням позивачки [PERSON] , у розписці, написаній нею [PERSON] зазначалось про отримання 1000 доларів США завдатку саме за будинок, у той час як\~ згідно з довідкою про технічний стан нерухомого\~ майна, виданою КП «Носівське міське БТІ» Носівської міської\~\~\~ ради\~\~\~ від 11 грудня 2020 року № 223, до складу будівель та споруд\~ по [ADDRESS] окрім будинку, включено також і погріб, сарай,\~ навіс, колодязь, ворота з хвірткою, огорожу (а. с. 15). До того ж позивачі просять визнати дійсним договір купівлі-продажу не лише житлового будинку, а й двох земельних ділянок, у той час, як\~ зазначала позивач [PERSON] ,\~ написана нею розписка стосувалась лише самого будинку.\~ При\~ розгляді\~ справи судом не установлено того,\~ що сторони у справі домовились про обов`язок [PERSON] та [PERSON] як продавців\~ передати майно (зокрема, будинок, дві земельні ділянки) у власність [PERSON] як покупця та про обов`язок [PERSON] як покупця прийняти це майно і сплатити за нього певну грошову суму. Окремо суд зазначає, що позовні вимоги сторони позивачів про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок дійсним є письмовим волевиявленням позивачів\~ щодо вступу у зобов`язальні правовідносини шляхом укладення такого договору за рішенням суду про визнання\~ договору дійсним, що слід тлумачити як вимогу про визнання дійсним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачами редакції, що не суперечить способам захисту, визначеним п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Однак, сторона позивачів\~ проекту (тексту) договору суду не надала. Таким чином, стороною позивачів не надано достатніх, належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження існування домовленості між ними та відповідачем [PERSON] \~ щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також двох земельних ділянок. Необхідно зазначити, що однією з умов визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину. Суд не приймає доводи сторони позивачів про те, що відповідач\~ не з`являється для нотаріального посвідчення договору з незалежних від них причин, та відсутності з ним будь-якої комунікації, адже матеріалами справи не встановлено факту безповоротного ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення правочину. Взагалі, сторона позивачів не надала суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження їх наміру нотаріально посвідчити вказаний договір, вжиття ними будь-яких заходів для такого посвідчення, а також не надано доказів на підтвердження факту умисного нез`явлення відповідача до нотаріуса на призначену нотаріусом дату.\~\~ Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК). Стаття 210 ЦК України передбачає державну реєстрацію правочинів у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суд ураховує, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є вчиненими і не створюють прав і обов`язків для сторін. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин неможливості прибути, не може бути підставою для застосування ч. 2ст. 220 ЦК України. Відповідно до ч. 1ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, із змінами (надалі Закон № 1952) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 27 Закону № 1952 державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Таким чином, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає в момент державної реєстрації, порядок здійснення якої визначений ст. 182 ЦК України, а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Між позивачами та відповідачем не укладено договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна у формі, визначеній ст. 657 ЦК України. Суд уважає твердження сторони позивачів щодо досягнення сторонами усіх істотних умов договору купівлі-продажу та наявності підстав для визнання за відповідачем права власності на вказане нерухоме майно безпідставними. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачами у даному спорі про визнання права власності є власники, тобто особи, які вже мають документально підтверджене право власності на майно (наразі є його власниками, а не намагаються\~ ними стати\~ шляхом пред`явлення позову). Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України. Отже, оскільки позивачі набули право власності на спірне нерухоме майно, а\~ перехід права власності до відповідача\~ не був оформлений у встановленому законом порядку, то у них відсутнє право, яке підлягає захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України. Виходячи з наведеного, доводи позовної заяви, на які посилається позивачі\~ як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає безпідставними та дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. За приписами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими\~\~\~ засобами:\~ 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов недоведеним, необґрунтованим і відсутніми підстави для його задоволення. Вирішуючи позов у межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог. Понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачами відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed