Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

08.12.2021 року ТзОВ «ФК «Брайт-К» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості №3/4045694 від 24.11.2020 р. Свій позов мотивує тим, що 24.11.2020 року між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено Кредитний договір № 3/4045694 (далі - Договір), відповідно до якого відповідач отримав у кредит 90840 грн. строком на 72 місяців з 24.11.2020 року до 23.11.2026 року (включно) та зобов`язався сплачувати платежі в порядку та розмірі, визначені Договором. Однак, відповідач не виконав умови Договору належним чином, а тому у нього виникла заборгованість. Разом з тим, 11.08.2021 року АТ «Креді Агріколь Банк», на підставі Договору відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 3/4045694 від 24.11.2020 року, ТзОВ «ФК «Брайт-К» набуло статусу кредитора у зобов`язаннях, що виникли на підставі Кредитного договору №3/4045694 від 24.11.2020 року. Таким чином, на даний час ТзОВ «ФК «Брайт-К» є кредитором [PERSON] за Договором, а загальний розмір заборгованості останнього, виходячи із умов правочину, складає 110123,91 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 87637,53 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 5074,27 грн. (станом на 11.08.2021 року), заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 10673,70 грн. 9станом на 11.08.2021 року), заборгованості за процентами за користування кредитом 2468,93 грн. (станом на 19.10.2021 року, яка нарахована Позивачем за період з 12.08.2021 по 19.10.2021 включно), заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 4269,48 грн(станом на 19.10.2021 року, яка нарахована Позивачем за період з 12.08.2021 по 19.10.2021 включно). Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором в розмірі 110123,91 грн. та понесені судові витрати по справі в сумі 2270,00 грн.. 29.09.2023 року представником відповідача адвокатом Михайленко О.В. надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачеві в задволенні позовних вимог щодо стягнення комісії в повному обсязі з підстав нікчемності умов крежитного догвору про нарахування комісії за обслуговування кредиту. 29.09.2023 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Михайленка О.В. подав до суду зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К», в якій просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 3/4045694 від 24.11.2020 року з огляду на нікчемність пунткту 1.3.2 Договору, зарахувавши сплачену ним комісію у розмірі 8538,96 грн у рахунок оплати по тілу кредиту. В обгрунтування позову посилався на те, що згідно п. 1.3.2 Кредитного договру № 3/4045694 від 24.11.2020 року позивач повинен щомісячно сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,35 відсотка від суми кредиту , зазначеної у п.1.1 Договру , що складає 2 134,74 грн. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентам, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості , своєчасності платежів, тощо. Проте, відповідно до положень ст. ст.11,12 ЗУ "Про споживче кредитування" умови договру про споживчий кредит про встанволення комісії за обслуговування кредитної заборгованості , щодо оплатності інформації про стан крединої заборгованості є нікчемними. Проте, позивачем за зустрічним позовом за період з 22.12.2020 року по 22.02.2021 року було сплачено по кредитному договору 16 224 грн, з яких на погашення комісії було зараховано 8 538,96 грн, які повинні бути зараховані в рахунок погашення боргу по тілу кредиту. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. 04.01.2022 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. В період з 04.01.2022 року по 06.01.2022 року включно суддя Гуденко О.А. перебувала у відпустці. В порядку судової підготовки 10.01.2022 року судом надіслано запити до відповідних органів щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) Відповідача, відповідь на який надійшла 02.02.2022 року. Ухвалою судді від 03.02.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 04 серпня\~2022\~ року Центральним районним судом м.Миколаєва ухвалено заочне рішення по справі 490/10051/21 , яким позовТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3/4045694 від 24.11.2020 р.- задоволено . Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 серпня 2023 року по цивільній справі №490/10051/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3/4045694 від 24.11.2020 року. Заяву адвоката Михайленко О.В. , який діє в інтересах [PERSON] про перегляд заочного рішення - задоволено. Скасовано заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 04 серпня 2023 року по цивільній справі №490/10051/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3/4045694 від 24.11.2020 року. Ухвалою Центрального районного суду від 21 листопада 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» про зобов`язання вчинити певні дії щодо перерахунку заборгованості за кредитним договром та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3/4045694 від 24.11.2020 року. Ухвалою суду від 28\~березня \~ 2024\~року закрито\~підготовче провадження\~по справі\~за позовом\~Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Брайт-К»\~до [PERSON] ,\~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 3/4045694\~від 24.11.2020\~року та\~за зустрічним\~позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» про зобов`язання вчинити певні дії щодо перерахунку заборгованості за кредитним договором № 3/4045694 від 24.11.2020 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. В судове засідання представник позивача за зустрічним позовом адвокат Михайленко О.В. підтримав вимоги зустрічного позову, просив про його задоволення. Вивчивши письмові матеріали справи,з`ясувавши позицію учасників справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 24.11.2020 року між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено Кредитний договір № 3/4045694 (далі - Договір), відповідно до якого відповідач отримав у кредит 90840 грн. строком на 72 місяців з 24.11.2020 року до 23.11.2026 року (включно) та зобов`язався сплачувати платежі в порядку та розмірі, визначені Договором. Так, відповідно п. 1.2 Кредитного договру № 3/4045694 від 24.11.2020 року кредит надається позичальнику на споживчі потреби, за п. 1.3.1 за користування кредитом позичальник спрачує процентну винагороду щомісячно в розмірі 15, 00/ річних (фіксована процентна ставка). Згідно п. 1.3.2 Кредитного договру № 3/4045694 від 24.11.2020 року позивач повинен щомісячно сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,35 відсотка від суми кредиту , зазначеної у п.1.1 Договру , що складає 2 134,74 грн. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентам, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості , своєчасності платежів, тощо. Відповідно до п. 2.2 Договору позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту щомісячно. Згідно Додатку № 1 до договору, розмір щмісячного платежу позичальника ст ановить 4055,55 грн, з яких по 900-100 грн це сума кредиту за договором та проценти за корситування кредитом, а аткож 2134,74 грн комісія за обслуговування кредитної заборгованості. 11.08.2021 року АТ «Креді Агріколь Банк», на підставі Договору відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 3/4045694 від 24.11.2020 року, ТзОВ «ФК «Брайт-К» набуло статусу кредитора у зобов`язаннях, що виникли на підставі Кредитного договору №3/4045694 від 24.11.2020 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 2007 року у справі "Бендерський проти України" зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Як встановлено судом, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог\~ст. 526 ЦК України, не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором № 3/4045694 від 24.11.2020 року належним чином, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед ТзОВ «ФК «Брайт-К», як новим кредитором. Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1\~ст. 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунків заборгованості за Кредитним договором № 3/4045694 від 24.11.2020 року вбачається, що існуюча у відповідача заборгованість перед ТзОВ «ФК «Брайт-К» в загальному розмірі станом на 08.12.2021 року становить 110123,91 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 87637,53 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 5074,27 грн. (станом на 11.08.2021 року), заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 10673,70 грн. (станом на 11.08.2021 року), заборгованості за процентами за користування кредитом 2468,93 грн. (станом на 19.10.2021 року, яка нарахована Позивачем за період з 12.08.2021 по 19.10.2021 включно), заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 4269,48 грн (станом на 19.10.2021 року, яка нарахована Позивачем за період з 12.08.2021 по 19.10.2021 включно). Як підтверджується наданим відповідачем доказами (копії квитанцій) , [PERSON] 22 грудня 2020, 19 січня 2021 , 23 березня 2021, 22 лютого 2021 рокусплачував на корсить АТ "Креді Агріколь Банк" по 4056 грн, з яких нарахована комісія становила 2134,74 грн та строкова заборгованість 1920,81 грн. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд приходить до висновку, що розрахунок, проведений позивачем ТзОВ «ФК «Брайт-К», є обґрунтованим та проведеним відповідно до умов Кредитного договору. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Як викладено у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) Великої Палати Верховного Суду, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням\~викладеного,\~комісія за\~обслуговування кредитної\~заборгованості може\~включати плату\~за надання\~інформації про\~стан кредиту,\~яку споживач\~вимагає частіше\~одного разу\~на місяць.\~Умова договору\~про споживчий\~кредит,\~укладеного після\~набуття чинності\~Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10\~червня 2017\~року),\~ щодо\~оплатності інформації\~про стан\~кредитної заборгованості,\~яку споживач\~вимагає один\~раз на\~місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20), на яку посилається заявник на підтвердження наявності підстав касаційного оскарження судових рішень у справі. Велика\~Палата Верховного\~Суду відступила\~ від\~висновків,\~викладених у\~постанові Верховного\~Суду від\~01\~квітня 2020\~року у\~справі №\~583/3343/19\~(провадження\~№ 61-22778св19)\~й постанові\~Верховного Суду\~від 15\~березня 2021\~року в\~справі №\~361/392/20\~(провадження\~№ 61-16470св20),\~та зазначає,\~що умова\~договору про\~споживчий кредит,\~укладеного після\~набуття чинності\~Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10\~червня 2017\~року),\~щодо оплатності\~інформації про\~стан кредитної\~заборгованості,\~яку споживач\~вимагає один\~раз на\~місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Так, пунктом 1.3.2 кредитного договору [PERSON] встановлено плату за надання інформації щодо кредиту та проведення моніторингу з заначенням систематичності запитута здійснення такої інформації споживачем - а саме щомісячно. Враховуючи вищенаведені\~норми закону,\~послідовну та\~сталу практику\~Верховного Суду,\~суд доходить\~до висновку\~про \~те,\~що позивачу\~ встановлено\~щомісячну плату\~за послуги\~банку,\~які за\~законом повинні\~надаватись безоплатно,\~отже,\~положення пункту\~1.3.2\~ кредитного\~договору від\~24.11.2020,\~укладеного між\~ [PERSON] ,\~ та\~АТ «Креді\~Агріколь \~Банк»,\~щодо обов`язку\~позичальника сплачувати\~плату за\~обслуговування кредиту\~щомісячно в\~терміни та\~у розмірах,\~визначених графіком\~щомісячних платежів\~за кредитним\~договором, є нікчемними. Отже, у задоволенні вимог первісного позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією , нарахованою на підставі п. 1.3.2 даного договору , а саме: заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 10673,70 грн., заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 4269,48 грн. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З огляду на встановлені у справі обставини, а також висновки суду щодо нікчемності пункту 1.3.2 кредитного договору, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 24.11.2020 року з огляду на нікчемність вказаного пункту цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності. У постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16-ц (провадження № 61-16362св18), від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18 (провадження № 61-19542св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - у справі № 755/7704/15-ц: належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду; - у справі № 159/2146/15-ц: встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. - у справах № 153/1334/16-ц, № 189/2109/18: загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують); Так, в межах предмету доказування в межах позовних вимог за первісним позовом , з урахуванням вищенаведених висновків суду та практики Верховного Суду суд спроможний самостійно здійснити розрахунок заборгованості за тілом кредиту (зменшити обсяг заборгованості на суми зарахованих банком платежів на погашення комісії). За такого, слід зменшити розмір заборгованості за тілом кредиту 87637,53 грн. , яка нарахована Банком , на суму сплачених сум комісії у розмірі 8538,96 грн, сплата яких підтверджена належними доказами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови Кредитного договору № 3/4045694 від 24.11.2020 року, тому первісні позовні вимоги ТзОВ «ФК «Брайт-К» є частково обґрунтованими, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 86 641, 77 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 79 098, 57 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 5074,27 грн. , заборгованості за процентами за користування кредитом 2468,93 грн. Що стосується вимог зустрічного позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разівизнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша зантересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальжй частині судового рішення, застосувавши відповідні положения норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taxi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) та в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 712/9613/15-ц (провадження № 61-46733св18), на які заявник послався в касаційній скарзі, вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Як викладено у Постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21, зустрічний позов [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" здійснити перерахунок і зарахувати раніше сплачені та стягнуті кошти за користування кредитом в суму заборгованості за тілом кредиту не підлягає задоволенню, оскільки позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту, застосування якого не призводить до поновлення його порушених прав. За наявності первісного позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні були самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом). Вказаний перерахунок зроблено судом в межах первісного позову, судом взято до уваги заперечення відповідача [PERSON] , викладені у відзиві на позов - які є повністю ідентичними правовому та фактичному обгрунтуванню заявлених зустрічних позовних вимог- а отже зустрічні позовні вимоги про зобов`язання ТОВ "ФК "Брайт-К" здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 3/4045694 від 24.11.2020 року з огляду на нікчемність пунткту 1.3.2 Договору, зарахувавши сплачену ним комісію у розмірі 8538,96 грн у рахунок оплати по тілу кредиту - не підлягають задоволенню саме у зв`язку із обранням неналежного способу захисту порушеного права. На підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] на користь позивача за первісним позовом також підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог , а саме: судовий збір в розмірі 1785, 96 грн.

Outcome: partial