Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Адвокат Шеліпова Ю.А., яка діє в інтересах заявника [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, звернулася до суду з заявою, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] , народився в с. Феськи, Золочівського району, Харківської області. Згідно з відповіддю філії «Полівська гімназія» Комунального закладу «Пересічанський ліцей» Солоницівської селищної ради заявник в період з 01.09.1977 року по 30.06.1985 рік навчався та здобув документ про освіту у вищевказаному навчальному закладі. З 1986 по 1989 рік заявник навчався в Професійно-технічному училищі № 52 міста Дергачі, в якому успішно завершив навчання та отримав відповідний диплом. З моменту народження та до моменту закінчення професійно-технічного училища заявник проживав за адресою: Харківська область, Золочівський район, хутір Коробки. Після закінчення училища проживав та проживає дотепер за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відповіддю Виконавчого комітету Золочівської селищної ради Богодухівського району Харківської області та доданої до неї копії домової книги Феськівської сільської ради за 1982-1987 року, з 19.12.1986 року по теперішній час заявник значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] приєднані до села Головашівка. 12.06.2020 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 725-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області», село увійшло до складу Золочівської селищної громади. 19.07.2020 в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Золочівського району, село увійшло до складу Богодухівського району. 17.12.1986 року він був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданим РВК Золочівського ВВС Харківської області, що підтверджується відповіддю Головного управління ДМС у Харківській області та доданою до неї копією заяви про видачу паспорта. В подальшому він втратив оригінал вказаного паспорта. З 10.01.1992 по 19.04.2024 заявник неодноразово був засуджений вироками судів за вчинені злочини до покарань у вигляді позбавлення волі. 19.04.2024 заявника було звільнено з Олексіївської ВК «№ 25» м. Харків по відбуттю терміну покарання. Влітку 2024 року заявник звернувся до територіального підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області за місцем свого фактичного проживання з метою встановлення належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України. Однак, в усному порядку, заявнику було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України та пройти процедуру набуття громадянства України, оскільки в нього відсутній оригінал паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявникові для звернення до органів Державної міграційної служби України з метою встановлення належності до громадянства України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України. В судовому засіданні заявник та його представник - адвокат Чирик С.В. підтримали викладені в заяві вимоги, просили їх задовольнити. Представник Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області у судовому засіданні пояснила, що заявник не має будь-яких документів, що підтверджують факт постійного проживання на території України, єдиний наявний на даний час документ у заявника довідка щодо звільнення з місця позбавлення волі. Проти задоволення заяви не заперечувала. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, заявника, представника заінтересованої особи, свідків та встановивши зазначені факти та обставини, які дають підстави для задоволення заявлених вимог, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в м. с. Феськи, Золочівського району Харківської області, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 15). Відповідно до ксерокопії військового квитка серії [NUMBER] виданого 11.11.1991 [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Феськи Золочівського району Харківської області (а.с. 7-8). 17.12.1986 [PERSON] документовано паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] виданим РВК Золочівського ВВС Харківської області. Зазначена обставина підтверджується відповіддю Головного управління ДМС у Харківській області вих. № 6301.6.1-16328/63.3-23 від 05.09.2023 та доданою до неї копією заяви про видачу паспорта (а.с. 37). В подальшому вказаний паспорт було втрачено заявником. Згідно з відповіддю Виконавчого комітету Золочівської селищної ради Богодухівського району Харківської області вих. № 14.12.-01-06/57 від 09.05.2024 та доданої до неї копії домової книги Феськівської сільської ради за 1982-1987 вбачається, що з 19.12.1986 року по теперішній час заявник значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно з довідкою про підтвердження навчання від 07.09.2023 № 57 філії «Полівська гімназія» Комунального закладу «Пересічанський ліцей» Солоницівської селищної ради заявник в період з 01.09.1977 року по 30.06.1985 рік навчався та здобув документ про освіту у вищевказаному навчальному закладі (а.с. 14). З 1986 по 1989 рік заявник навчався в Професійно-технічному училищі № 52 міста Дергачі, в якому успішно завершив навчання та отримав відповідний диплом (а.с. 9). Із матеріалів справи вбачається, що заявника вироками судів неодноразово було засуджено, а саме: 10.01.1992 Дергачівським районним судом Харківської області заявника було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. 18.01.1993 Дергачівським районним судом Харківської області заявника було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років та 6 місяців позбавлення волі. 12.07.1995 було звільнено з Жовтневої ВК «№ 17» на підставі ухвали Балаклійського районного суду Харківської області згідно зі ст. 52 КК України (в редакції 1960 року) умовно- достроково, невідбутий строк 1 рік 8 днів. 10.09.1997 Дергачівським районним судом Харківської області заявника було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 17, ч. 2 ст. 140, ст. 42 К України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі. 09.01.2001 було звільнено з Олексіївської ВК «№ 25» по відбуттю терміну покарання. 22.11.2001 Дергачівським районним судом Харківської області заявника було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 К України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі. 28.05.2004 звільнено з Олексіївської ВК «№ 25» на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова згідно зі ст. 81 КК України умовно -достроково, невідбутий строк 4 місяці 18 днів. 03.03.2005 Дергачівським районним судом Харківської області заявника було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 188, ст. ст. 395, 70, 71 КК України до 5 років та 1 місяця позбавлення волі. 06.06.2008 згідно з ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на підставі Закону України від 15.04.2008 «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально- процесуального кримінальної кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності», ч. 2 ст. 18 КК України перекваліфіковано на ч. 2 ст. 185 КК України. 02.01.2010 звільнено з Дергачівської ВК (№ 109) по відбуттю терміну покарання. 09.12.2014 Дергачівським районним судом м. Харкова заявника було засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі. 14.03.2016 ухвалою Богунського районного суду м. Житомира на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано термін попереднього ув`язнення з 30.08.2014 року по 09.01.2015 рік, з розрахунку день за два. Вирок набрав законної сили 09.01.2015. 07.11.2019 заявник прибув для відбування покарання в Олексіївську ВК «№ 25» м. Харкова. Вказане підтверджується листом Національної поліції України вих. № 476 аз/27/01/3-2023 від 14.09.2023 року та Департаменту інформатизації МВС України вих. № 1396А3/16- 1371-2023 від 18.09.2023 року (а.с. 10, 13). Згідно з відомостями ВОМІРМП УПГПР ГУДМС України в Харківській області від 11.09.2024 [PERSON] , [INFO] , місце народження: Україна, Харківська область, Богодухівський район, с. Феськи зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться (а.с. 52). В судовому засіданні заявник пояснив, що з моменту народження та до моменту закінчення професійно-технічного училища заявник проживав за адресою: Харківська область, Золочівський район, хутір Коробки. Після закінчення училища проживав та проживає дотепер за адресою: [ADDRESS] . Неодноразово був засуджений вироками судів за вчинені злочини до покарань у вигляді позбавлення волі, які відбував на території України. Допитані у якості свідків [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , народився в с. Феськи, Золочівського району Харківської області. З 01.09.1977 року по 30.06.1985 рік навчався у Полівській восьмирічній школі З 1986 навчався в Професійно-технічному училищі № 52 міста Дергачі. З моменту народження та до моменту закінчення професійно-технічного училища проживав за адресою: Харківська область, Золочівський район, хутір Коробки. Після закінчення училища проживає за адресою: [ADDRESS] . Неодноразово був засуджений вироками судів за вчинені злочини до покарань у вигляді позбавлення волі. Крім того, батько заявника свідок [PERSON] зазначив, що після закінчення професійно-технічного училища у 1989 році його син [PERSON] працював разом із ним у колгоспі електриком до часу коли його було ув`язнено. Вказане підтвердив і брат заявника - свідок [PERSON] . У ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року №1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Враховуючи зазначене, необхідно дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі №523/14707/19. У справі, яка переглядається, заявник просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Цей факт має значення для встановлення належності заявника до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України. З матеріалів справи вбачається, що заявник постійно проживав на території України і станом на 24 серпня 1991 року і станом на 13 листопада 1991 року. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Від встановлення факту постійного проживання [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року на території України залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових її прав. Законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В даному випадку єдиним способом для вирішення питання щодо встановлення факту проживання на території України для захисту прав заявника є лише судовий порядок. Таким чином, суд дослідивши у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення заяви.

Outcome: approved