Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

У травні 2024 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія [NUMBER] на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказано, що [PERSON] [INFO] одружилась 03.08.2002 р. та отримала вказане прізвище. До укладання шлюбу була [PERSON] [INFO] . 04.04.2001 р. її батько [PERSON] згідно договору дарування частини житлового будинку, що по [ADDRESS] подарував їй приміщення 2-1 площею 10,2 кв.м, приміщення 2-2-22,7 кв.м, гараж, оглядову яму, що з двома п`ятими частками житлового будинку. В той час у позивача виникла приватна спільна власність разом з її батьком [PERSON] , яка триває па сьогоднішній день. Після дарування частини будинку заявниця розпочала добудовувати до своєї частини інші приміщення, що в подальшому склало 14/25 будинку та оформлено свідоцтвом від 17.03.2003 р. У вказаному документі реєстратор помилково зазначив, що виникла приватна спільна сумісна власність, а не приватна спільна часткова. На той час на даний факт уваги ніхто не звернув. В 2024 р. ДПС України нарахувала борг по сплаті податку на розкіш, згідно якого заявниця повинна сплачувати за весь будинок визначену суму щорічно. Під час вивчення реєстратором документів, останній виявив невідповідності в документах та виніс рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій вказавши, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме ним зазначено, що: «Відповідно до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб від 03.08.2002 р. громадянка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 17.03.2023 р., що подане як підстава державної реєстрації права власності, видане Калинівською селищною радою [PERSON] . Тому неможливо встановити підставу набуття права за [PERSON] . Оскільки на даний час відсутній будь-який спір між заінтересованими особами, а стоїть питання про оформлення власної частини будинку, виникла необхідність звернутись до суду для встановлення факту того, що правоустановлюючі документи на право власності на 14/25 будинку [ADDRESS] належать - [PERSON] , [INFO] . Сторони, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення не подано. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. [PERSON] бажає встановити той факт, що правовстановлюючий документ, а саме - Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія [NUMBER] на частину будинку [ADDRESS] належать [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується: договором дарування частки житлового будинку Серії АВР №743882,свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.03.2003 р. Серії [NUMBER] , архівною довідкою від 22.04.2024 р. № Вих.№ ВС0424047 від 22.04.2024 р., паспортом громадянина України, карткою фізичної особи-платника податків, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Даний факт не може бути встановлений іншим способом ніж через суд. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України(в редакції, яка діяла до редакції відповідно до\~Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія [NUMBER] на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного та

Outcome: approved