Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Представник АТ «Універсал Банк» просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 55691,38 гривень заборгованості за договором про надання банківських послуг "Мonobank" від 10 лютого 2020 року. Вимоги обґрунтовано тим, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» (далі Банк) запустив новий проєкт monоbank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «monоbank». Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, який виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичних осіб в Банку опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення. 10 лютого 2020 року між Банком та [PERSON] підписано анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Цією анкетою-заявою відповідач просив відкрити поточний рахунок № [NUMBER] , на який встановити кредитний ліміт на суму, указану в мобільному додатку. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Своїм підписом відповідач повністю та безумовно прийняв пропозицію Банку та погодився із тим, що анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг (далі Договір). Зарезервувавши та відкривши поточний рахунок № [NUMBER] , а також встановивши ліміт використання кредиту в розмірі 55 000,00 гривень, Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі. Відповідач, зі своєї сторони, умов Договору не дотримав, повернення кредиту у визначені строки та розмірі згідно Умов та правил, а також тарифів, не здійснював, через що перед Банком у нього виникла заборгованість в сумі 55691,38 гривень, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту). Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 19 вересня 2024 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення з причин відсутності адресата за підтвердженою в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України адресою, ухвалою від 18 жовтня 2024 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та висловив згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи по суті був повідомлений у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання двічі не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 10 лютого 2020 року між Банком та [PERSON] підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Цією анкетою-заявою відповідач просив відкрити йому поточний рахунок № [NUMBER] та підтвердив, що надані ним документи є чинними (дійсними) та наведені їх копії відповідають оригіналу. Відповідач погодився із тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердив, що ознайомився та отримав примірники цих документів у мобільному додатку. Анкету-заяву відповідач підписав власноручним підписом. Ідентифікацію та верифікацію клієнта виконала представник Банку [PERSON] . Довідкою Банку підтверджено відкриття відповідачу 10 лютого 2020 року поточного рахунку № [NUMBER] та встановлення на нього кредитного ліміту в сумі 55000,00 гривень. Із наданого Банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.02.2020 вбачається, що станом на 06 травня 2024 року відповідач має заборгованість в загальній сумі 55691,38 гривень, яка є заборгованістю за наданим кредитом (тілом кредиту). За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) пози-чальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зо-бов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за змістом вищенаведених законодавчих норм позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, у тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, а також порядку їх нарахування і погашення. Із наданих Банком доказів встановлено, що відповідач [PERSON] особистим підписом підписав лише анкету-заяву. Додані до позову Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (MONOBANK ¦ Universal Bank) підпису відповідача не містять. Доводи Банку про підтвердження факту ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту через мобільний додаток суд відхиляє з огляду на таке. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19. У пункті 6 анкети-заяви відповідач просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в Банку; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором. Також, відповідач визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях та підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного удосконаленого підпису. Проте, всупереч вищенаведеним законодавчим приписів та умов анкети-заяви Банк не надав суду доказів підписання відповідачем Умов і Правил надання банківських послуг електронний підписом в порядку Закону України «Про електронну комерцію». Отже, саме по собі посилання Банку на ознайомлення відповідача із вказаними Умовами і Правилами надання банківських послуг і погодження із ними без надання відповідних доказів, не може бути прийнято до уваги, оскільки відсутність вказаних доказів позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення Банком вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, неустойкою, комісією, та які у зв`язку із відсутністю вказаних доказів до стягнення не підлягають. Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що додані до позову Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (MONOBANK ¦ Universal Bank), які у собі містять Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, Тарифи за карткою Monobank, є складовою укладеного з відповідачем договору про надання банківських послуг. Крім цього, у даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила обслуговування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті позивача могли неодноразово змінюватися самим АТ «Універсал Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила обслуговування фізичних осіб у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Аналогічна позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, де вказано, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У цій справі Банк не заявляє вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентах, однак із розрахунку заборгованості вбачається, що Банк постійно нараховував проценти і списував їх за рахунок наданих відповідачу кредитних коштів. Також суд звертає увагу на те, що заявлена Банком сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 55691,38 гривень перевищує власне сам встановлений і доступний відповідачу кредитний ліміт в розмірі 55000,00 гривень. Підписана відповідачем анкета-заява, окрім його анкетних даних, не містить жодних даних про умови кредитування, зокрема щодо процентної ставки за користування кредитними коштами. У спірних правовідносинах необхідно виходити з того, що у разі встановлення обставин отримання коштів та їх неповернення, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання шляхом покладення на боржника обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналізуючи дослідженні в справі докази, а саме довідку Банку про встановлений відповідачу кредитний ліміт на рівні 55000 гривень та розрахунок заборгованості за укладеним з відповідачем договором, суд встановив, що Банк, визначаючи кредитну заборгованість по тілу кредиту в розмірі 55691,38 гривень, до цієї складової зарахував не тільки кошти, які фактично були отримані боржником, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів проценти за користування кредитом в загальній сумі 34025,38 гривень. Наведене свідчить про безпідставне збільшення заборгованості відповідача за тілом кредиту на 34025,38 гривень. Отже, враховуючи відсутність підтвердження того, що процентна ставка була погоджена з відповідачем, стягненню підлягає частина заявленої Банком заборгованості за тілом кредиту, в саме за мінусом суми списаних відсотків і складає 21666,00 гривень (55691,38 34025,38). З огляду на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, на підставі вимог ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 756/671/19. При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносинах та норми чинного законодавства, суд вважає доведеною належними і допустимими доказами заборгованість відповідача перед позивачем на суму 21666,00 гривень, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 38,90% таких вимог.

Outcome: partial