Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, звернувся адвокат Рева Світлана Леонідівна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 06.04.1977 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, актовий запис № 278. Не повнолітніх дітей від шлюбу не мають. Представник зазначає, що протягом 2-х років подружжя не проживає разом, не веде спільного господарства, подальшого сенсу перебувати у шлюбі не має. На підставі викладеного представник позивача просить розірвати шлюб укладений між сторонами 06.04.1977 року, актовий запис № 278. Ухвалою Приморського районного суду Одеської області від 28 травня 2024 року цивільну справу про розірвання шлюбу передано на розгляд до Суворовського районного суду м. Одеси за територіальною підсудністю. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 липня 2024 року цивільну справу було прийнято до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, на адресу суду 13.09.2024 року (вх. № 29832) надійшла заява за підписом представника позивача адвоката Реви С.Л. про розгляд справи за відсутності сторони позивача та можливості ухвалення судового рішення в заочному порядку (а.с.37-38). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явися, судом здійснювався виклик відповідача у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за місце реєстрації, на адресу суду повернулись поштові повідомлення з від міткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», та «за закінченням терміну зберігання», а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду, відповідно до положення ч. 11 ст. 28 ЦПК України, відповідач про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався. Таким чином, судом встановлено, що представник позивача надала заяву про слухання справи за відсутності позивача, відповідач повідомлявся про час та місце слухання справи, а відтак підстав для відкладення слухання справи не встановлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2024 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 06 квітня 1977 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 278. Свідоцтво про шлюб видане повторно 09.01.2024 року, серія [NUMBER] (а.с.6). Згідно позовної заяви у подружжя неповнолітніх дітей не має. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач на примирення не згодна, та позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідач відзиву на позов або заяви про визнання позову не надав, не висловив думки щодо заявлених вимог. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя під час розгляду справи заявлено не було. Позивачем не порушувалось питання щодо стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору, а тому судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved