Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Від генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" Дяченка Є.Г. на адресу Жовківського районного суду Львівської області 30.05.2024 надійшла позовна заява до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 2338,48 дол. США (що за курсом НБУ на дату подачі позову складає 92764,70 грн) та 27021,41 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 17000,00 грн; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 17.06.2024 відкрито провадження в справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі про розгляд даної справи та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін у справі для розгляду справи по суті на 24 липня 2024 року о 09 год. 15 хв. Протокольною ухвалою суду 24.07.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 16.10.2024. У зв`язку із перебуванням судді Жовківського районного суду Львівської області Ясиновського Р.Б. у відрядженні 16.10.2024 продовжено перерву у справі до 18.11.2024. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання жодного разу не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками рекомендованим повідомленням за адресою місця його проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак всі поштові відправлення повернуті до суду із позначками "адресат відсутній за вказаною адресою" та "адресат відмовився". Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи, чи будь-яких інших також не подав. Про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутності сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Встановлено, що між позичальником, яким є [PERSON] та АКБ "Форум" 14.09.2007 був укладений Кредитний договір №0048/07/6.10-CL, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 69000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2015 року, справа № 444/1834/15-ц, провадження № 2/444/915/2015, позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] кредитні кошти за кредитним договором №0048/07/6.10-CL від 14.09.2007 року в сумі 95155 доларів США 83 центи, з яких: - поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів - 73 728 доларів США 88 центів; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 20228 доларів США 86 центів; - поточна заборгованість за нарахованими процентами - 1198 доларів США 09 центів. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" штрафні санкції за порушення умов кредитного договору, несвоєчасну сплату нарахованих відсотків в розмірі 256856 гривень 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судові витрати в розмірі 3654 грн. 00 коп. Рішення набрало законної сили 08.12.2025. Встановлено, що станом на дату подачі позову вищевказане рішення суду залишається невиконаним. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 03 квітня 2020 року, справа № 444/1834/15-ц, провадження № 6/444/15/2020, заяву ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про заміну стягувача задоволено. Замінено вибулого стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у справі № 444/1834/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0048/07/6.10-CL. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо учасники зобов`язання порушують хоч би одну із умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому випадку на сторону, яка допустила неналежне виконання покладаються додаткові юридичні обов`язки - відшкодування збитків, сплата неустойки, тощо. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але не сплачує їх та неправомірно користується ними, також врегульовані законодавством. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2019 у справі №922/175/18, постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11). Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями. Зазначені висновки містяться в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2019 у справі №922/175/18 та Постанові Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі №6-42цс11. Дія положень статті 625 ЦК України поширюється на усі грошові правовідносини, якими є зобов`язання виражене у грошових одиницях (ст. 524, 533-535, 625 ЦК України). Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, а також Постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18), від 19.06.2019 у справі №703/2718/16 (провадження 14-241 цс19), від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (провадження 12-142 гс19). За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (провадження №14- 68цс18) та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Згідно з приписами частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Цивільне законодавство України, зокрема присвячена припиненню зобов`язань глава 50 ЦК України, не містить положень про те, що набрання законної сили рішенням суду про стягнення грошового боргу із зобов`язаної до його сплати особи припиняє зобов`язання, на підставі якого цей борг виник. Набрання законної сили рішенням про присудження не змінює і не припиняє того зобов`язання, до примусового виконання обов`язку з якого присуджений боржник (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц, провадження №14-184цс20). Таким чином, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав: - не припиняє правовідносин сторін цього договору; - не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання; - не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19). З огляду на те, що позичальником після набрання законної сили рішенням суду, вищевказане рішення суду в день набрання таким законної сили не було виконано, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор набуває право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, що узгоджується з діючою судовою практикою. У постанові від 23.02.2023 у справі №911/3025/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.04.2018 та 27.04.2018 у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України - позиція Великої Палати Верховного Суду по справі 373/2054/16-ц від 16.01.2019. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню станом на 30.04.2024, відповідно до розрахунку заборгованості, який позивач додав до позовної заяви, становить 2338,48 дол. США (що за курсом НБУ на дату подачі позову складає 92764,70 грн.), та 27021,41 грн., з яких: нараховані 3% річних - 2338,48 дол. США та 6312,32 грн.; втрати від інфляції - 20709,09 грн. Суд бере до уваги наведений позивачем розрахунок заборгованості. Такий відповідачем не спростований. Згідно з ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог позивача. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у сумі 3 028 грн. 00 коп., а тому, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3028 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. Крім цього, позивач просить стягнути з боржника на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 17 000.00 грн. За правилами ч. 2 ст. 137, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З клопотанням про зменшення роміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідач не звертався. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу подано акт приймання-передачі наданих послуг від 14.05.2024 на загальну суму 17 000 грн, заявку на надання юридичної допомоги № 7 від 09.05.2024 на загальну суму 17 000 грн, що є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 17000.00 грн підлягає до задоволення.

Outcome: approved