Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з яких: - 11 596,56 грн. - основного боргу; - 116,45 грн. - індексу інфляції; - 34,26 грн. - 3% річних. Посилається в позові на те, що квартира [ADDRESS] належить на підставі договору дарування від 19.04.2012 року. Вказана квартира є трикімнатною, загальною площею 62,3 м2, в тому числі жилою площею 42,7 м2. Між позивачем та відповідачем існують відносини з приводу надання житлово - комунальних послуг, відповідно до яких позивач надає, а відповідач зобов`язана оплачувати спожиті нею житлово-комунальні послуги. Починаючи з 01 червня 2015 року по 01 червня 2023 року відповідач не в повному обсязі проводять оплату наданих послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 11 596,56 грн. Протягом зазначеного строку споживач не викликала виконавця житлової послуги для перевірки кількості та якості наданих послуг. В газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99(4695) від 14 липня 2015 року опубліковано договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підготовлений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», який є договором приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України. Отримання послуг мешканцями будинків є вольовим актом приєднання до договору. Незважаючи на неодноразові попередження про необхідність своєчасної оплати, відповідач борг не погашає, чим завдають збитків позивачу. Станом на 01 липня 2023 року заборгованість становить 11 747,27 грн., з яких: 11 596,56 грн. - основного боргу; 116,45 грн. - індексу інфляції; 34,26 грн. - 3% річних. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023 цивільну справу передано для розгляду судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 цивільну справу передано для розгляду судді Солом`янського районного суду м. Києва Верещінській І.В. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.09.2024 вирішено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення повідомлений належним чином. Представник позивача подав заяву у якій просив про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за останнім відомим місцем реєстрації. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на підставі договору дарування від 19.04.2012 року. Вказана квартира є трикімнатною, загальною площею 62,3 м2, в тому числі жилою площею 42,7 м2. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2023 року заборгованість за надані послуги становить у загальному розмірі 11 747,27 грн., з яких: 11 596,56 грн. - основного боргу; 116,45 грн. - індексу інфляції; 34,26 грн. - 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. За змістом ч. 1 ст. 16 Закону надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно. Таким чином, відповідач була та є споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.п. 1, 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом,оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Встановлено також, що в газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99(4695) від 14 липня 2015 року опубліковано договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підготовлений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Відповідно до ст. 634 ЦК України такий договір є договором приєднання. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами. За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за надані послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом. В порушення вимог закону відповідач плату за надані послуги не вносить, що привело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з того, що відповідач не вносять плату за надані послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Суд також враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі; стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року на певних територіях та з певної категорії осіб, зазначених у даній постанові. Так, з розрахунку позивача вбачаться, що інфляційні втрати та річні на суму заборгованості нараховані до 01 лютого 2022 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначено вище, заборгованість відповідачів за надані послуги становить 11 747,27 грн. З розрахунку позивача, перевіреного судом, вбачається, що інфляційні нарахування на дану суму за період часу з 01 червня 2015 року по 01 червня 2023 року заборгованість за надані послуги становить у загальному розмірі 11 747,27 грн., з яких: 11 596,56 грн. - основного боргу; 116,45 грн. - індексу інфляції; 34,26 грн. - 3% річних. Відповідач даних розрахунків не спростував, інших також не надав. Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо сплати наданих послуг, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 684 грн.

Outcome: approved