Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

02 січня 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2010 року. Від шлюбу мають двох малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивачка зазначає зраду чоловіка та пропонування ним перебувати у шлюбі та при цьому жити у вільних стосунках. Такі погляди чоловіка на сімейне життя не сумісні з її уявленням про моральні цінності, любов та взаємоповагу у сім`ї. Окрім того, зазначила, що чоловік почав її ображати, принижувати та морально знущатися з неї. Внаслідок цього їх сімейні відносини фактично припинились. Вважає, що збереження шлюбу неможливе та суперечить як інтересам подружжя, так і інтересам їх дітей. Наміру відновлювати подружні стосунки позивачка не має, тож примирення вважає неможливим. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2024 справу було розподілено на суддю Дарницького районного суду м. Києва Комаревцеву Л. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2024 у справі було відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2024 постановлено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 04.07.2024 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17.04.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Постановою Верховного Суду від 09.10.2024 постанову Київського апеляційного суду від 04.07.2024 залишено без змін. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.10.2024 було задоволено самовідвід судді Дарницького районного суду м. Києва Комаревцевої Л. В. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2024 справу розподілено на суддю Дарницького районного суду м. Києва Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.11.2024 суддею Котенко Р. В. справу прийнято до провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 20 листопада 2024 року. 19 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшло клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи з метою з`ясування питання чи виконано підпис на позовній заяві власноручно [PERSON] . У судове засідання 20 листопада 2024 року з`явились представник позивача адвокат Швидченко Т. М. та відповідач. У судовому засіданні протокольною ухвалою судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про проведення судової почеркознавчої експертизи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Зазначила, що з жовтня 2023 року сім`я розпалась, більше року подружжя не бачилось. У грудні 2023 року позивачка подала до Дарницького районного суду м. Києва позов про розірвання шлюбу. І за цей час, поки справа розглядається у суді, відповідач, замість того, щоб робити якісь кроки, спрямовані на примирення з дружиною, навпаки, застосовує до неї психологічне, економічне насильство. Зокрема, писав їй образливі, принизливі смс-повідомлення, у тому числі з погрозами. Аліменти на утримання дітей не сплачує понад рік, майно за позивачкою не визнає. Тобто, відносини між подружжям - конфліктні. Наразі спілкування між сторонами відсутнє. Зауважила, що за таких обставин примирення між подружжям неможливе, тож просить позов задовольнити та розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, зазначав, що підпис на позовній заяві про розірвання шлюбу не належить позивачці. Зауважив, що усі доводи сторони позивача - наклеп. Зазначив, що дружина з дітьми наразі живе в Європі, куди вони виїхали після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну. Зокрема, він сам знайшов житло у Європі та наполягав аби дружина виїжджала та рятувала їх дітей. Твердження представника позивача про те, що він не утримує дітей, не відповідають дійсності, адже щомісяця він направляє гроші дітям приблизно по 220 євро на кожну дитину. Разом з тим, підтвердив, що з дружиною наразі не спілкується, адже вона його заблокувала у всіх мессенджерах. Причину таких дій дружини пояснити суду не зміг. Припустив, що у Європі змінився її світогляд та, можливо, вона знайшла нове кохання. При цьому відповідачем було заявлено клопотання про надання судом строку для примирення з дружиною, а саме просив надати для примирення п`ять місяців. Своє клопотання обґрунтував тим, що оскільки у них з дружиною є двоє дітей, відтак, норма, що передбачає надання строку для примирення, є для суду імперативною, тобто суд зобов`язаний у такому випадку надати подружжю строк для примирення. Також, у судовому засіданні відповідачем було заявлено відвід судді Котенко Р. В. з підстав сумнів в неупередженості судді. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року у задоволенні заяви відповідача про відвід судді Котенко Р. В. відмовлено. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 18 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1627. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Зазначене підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18 грудня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. У шлюбі у позивача та відповідача [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12 вересня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Позивач вказує, що подальше збереження їх родини є неможливим, на що відповідач заперечує. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась цим правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Щодо клопотання відповідача про надання строку для примирення з позивачкою, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. З аналізу зазначених норм чинного законодавства, можна дійти висновку, що надання подружжя строку на примирення, це не обов`язок суду, а його право, яке суд може застосувати у разі, якщо з обставин справи вбачає для цього підстави. Обгрунтовуючи клопотання про надання строку для примиренні, відповідач посилався лише на наявність у них з дружиною дітей. При цьому, відповідач не навів жодного доводу, який свідчив би про наявність у нього почуття любові до дружини, бажання продовжувати з нею подружні стосунки, побудовані на спільних цінностях. На питання представника позивача щодо дій, які має намір вчиняти відповідач для примирення з дружиною, відповідач відповів, що він подумає над цими діями у разі, якщо суд надасть строк для примирення. Представник позивача проти клопотання відповідача про надання строку на примирення категорично заперечувала. Зазначала, що зі сторони відповідача зневажливий характер спілкування з позивачкою не свідчить про його намір налагоджувати стосунки з позивачкою, адже зі сторони відповідача позивачка отримувала лише погрози, приниження, образи. У відповідача до дружини немає ані поваги, ані любові і за період з моменту подання позову до суду нічого не змінилось. Вирішуючи зазначене клопотання, суд також бере до уваги наявні у матеріалах справи додаткові пояснення позивачки до позовної заяви від 23.03.2024 та її заперечення щодо усного клопотання відповідача про залишення позову без розгляду від 15.04.2024, які вона складала особисто та надіслала до суду через систему «Електронний суд», де вона зазначає, що повністю втратила до чоловіка довіру, примирення з чоловіком неможливе, оскільки він з часу пред`явлення позову вчиняє дії лише на посилення конфлікту, а саме направляє їй та матері повідомлення образливого, грубого та принизливого характеру, вимагає відмовитися від позовів про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та про поділ майна, на підтвердження чого надала роздруківки смс-листування з відповідачем. Наполягає на розірванні шлюбу. Отже, з огляду на доводи відповідача та заперечення представника позивача, беручи до уваги наявні у матеріалах процесуальні документи позивача, у яких вона наполягає на розірванні шлюбу та на тому, що поновлення подружніх стосунків неможливе, у суду виникають обґрунтовані сумніви щодо дійсних намірів відповідача зберегти шлюб та продовжувати з дружиною сімейні стосунки, побудовані на спільних цінностях. Окрім того, суд враховує, що справа перебуває у судовому провадженні з січня 2024 року, однак на цей час, тобто майже за рік, стосунки між подружжям не налагоджені, конфліктні. При цьому, відповідач не надав суду обгрутованих доводів та доказів тому, що ним протягом розгляду справи вчинялись дії, спрямовані на примирення з дружиною. Відтак, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, а, отже, клопотання відповідача про надання строку на примирення не підлягає задоволенню. Суд також зазначає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги доводи позивачки, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved