Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до Ємільчинського районного суду Житомирської області з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем, при цьому зазначив, що з 29.01.1994 вони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 8. Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін спільне життя не склалося, оскільки вони є різними людьми, з різними поглядами на шлюб та сім`ю, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, з 2003 року сторони зав`язків не підтримують, оскільки відповідач виїхала до м. Ростов-на-Дону. На думку позивача, шлюб існує лише формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, у зв`язку з чим він наполягає на його розірванні. Ухвалою суду від 24.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та викликом відповідача в судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 279 ЦПК України з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмову заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з`явилася, причини своєї неявки не повідомила, хоч про дату, час та місце слухання справи була належним чином повідомлена судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. Верховний Суд\~у постанові\~від 01\~жовтня 2020\~року у\~справі №361/8331/18\~зазначив проте,\~що якщо\~учасники судового\~процесу не\~з`явилися\~в судове\~засідання,\~а суд\~вважає,\~що наявних\~у справі\~матеріалів достатньо\~для розгляду\~справи та\~ухвалення законного\~і обґрунтованого\~рішення,\~не відкладаючирозгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 29.01.1994 перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом №8, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 18.10.2019 Ємільчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.5). Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Доказів в спростування зазначених обставин відповідачем до суду не надано. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України). Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Аналогічне положення містить частина перша статті 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння, а тому на даний час не ведуть спільного господарства та шлюбних відносин не підтримують. Така поведінка створила обстановку при якій спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, а тому примирення між сторонами неможливе. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, у зв`язку з чим сім`я розпалась остаточно. Позивач обдумав своє рішення і остаточно визначився із серйозністю своїх намірів щодо розірвання шлюбу. Відтак, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивач скористався правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягав на розірванні шлюбу, відповідачка відносно розірвання шлюбу не заперечувала. При цьому відповідачкою не подано у визначеному ЦПК України порядку жодного доказу на спростування доводів позивача, викладених ним у позовній заяві. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивач не бажає перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається та збереження шлюбу суперечить інтересам однієї із сторін. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 18.10.2024, якою підтверджується сплата ним судового збору в розмірі 1211,20 грн. Разом з цим, позивач в позовній заяві просив не стягувати з відповідача судовий збір, а відтак, враховуючи позицію позивача та виходячи з закріпленого у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності, суд дійшов висновку про можливість покладення судового збору на позивача.

Outcome: approved