Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

08.10.2024 [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, в якій просить зобов`язати відповідача приватизувати позивачеві квартиру без ордеру на таке жиле приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що починаючи з 02.03.1993 року вона є зареєстрованою та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 03.09.2024 року. Вказана реєстрація місця проживання позивачки у зазначеній квартирі відбулася на підставі виданого членам її родини ще у 1989 році ордера на вселення до такої квартири. Станом на теперішній час, між КП «Запоріжремсервіс» ЗМР як наймодавцем та Позивачкою як наймачем, укладено Договір найму житлового приміщення № 11013281/313 від 03.05.2024. Таким чином, з вказаного часу, позивачка стала єдиним відповідальним квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та єдиною особою, яка в ньому зареєстрована. Як слідує з довідки АТ «Ощадбанк» № 107.357-23/941 від 09.09.2024 р., [PERSON] житлові чеки на приватизацію житла за адресою проживання: [ADDRESS] не використовувала. Станом на теперішній час, позивачка виявила бажання здійснити приватизацію займаного нею житла, у зв`язку з чим зібрала необхідний перелік документів, окрім ордера на житлове приміщення, що видавався у 1989 році членам її родини, та звернулася із відповідною заявою до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району з метою такої приватизації. При цьому, позивачка вказує, що ордер на житлове приміщення у складі документації на приватизацію поданий відповідачу бути не міг, так як є втраченим, а відновити його немає можливості. Наведене підтверджується, зокрема, листом Департаменту з управління ЖКГ від 15.12.2022, в якому Позивачку повідомлено про те, що копія корінця обмінного ордера виданого у 1989 році на спірну квартиру їй надано бути не може, так як відповідно до рішення ЗМР від 24.06.2009 р. № 33 припинена діяльність державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі» шляхом ліквідації. До департаменту ЖКГ ЗМР передано на зберігання справи ліквідованого ДКП «Бюро обміну житлової площі» лише з 01.01.1994 року. За наслідками розгляду заяви позивачки про приватизацію квартири, районною адміністрацією ЗМР по Вознесенівському району, їй була надано лист від 18.09.2024 № Р-0962-В, про відмову у приватизації житла з причин відсутності копії ордеру про надання жилої площі, який є необхідним документом для здійснення приватизації. Інших підстав для відмови, Відповідачем як органом приватизації, констатовано не було, а отже вони є відсутніми. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К. Ухвалою суду від 09.10.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 24.10.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2024 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд на 25.11.2024. Позивач у судовому засіданні 25.11.2024 підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні 25.11.2024 заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Посилалася на те, що під час прийняття рішення про відмову у приватизації [PERSON] квартири, адміністрація діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, оскільки ордер на житло наданий не був. При цьому зазначила, що відповідачем не оспорюється право позивачки на приватизацію вищезазначеної квартири. Крім того, вважає, що оскільки вина відповідача відсутня, відповідно, судові витрати не можуть бути покладені на відповідача. Суд, заслухавши пояснення представник сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 18.02.2020 за №423630-2020, місцем проживання [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] ; дата реєстрації [INFO] . Аналогічна інформація міститься у Витязі з Реєстру територіальної громади №2024/010547367 від 03.09.2024. У позовній заяві позивачка вказує, що реєстрація її місця проживання у зазначеній квартирі була проведена на підставі виданого членам її родини ще у 1989 році ордеру на вселення до такої квартири. Проте такий ордер на теперішній час втрачений. 03.05.2024 між КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради (наймодавець) та [PERSON] (наймач) укладено договір найму житлового приміщення №11013281/313, за умовами п. 1.1. якого наймодавець на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району №237р від 05.04.2024, що дає право наймачу на поселення, передає у безстрокове користування житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] наймачу [PERSON] . Житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , складається з 2 кімнат, житловою/загальною площею 26,06/39,62 кв.м. Будинок обладнаний холодним водопостачанням, водовідведенням, центральним опаленням, електропостачанням, газопостачанням (п. 1.2. договору). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 03.09.2024 головою правління ОСББ «Патріотична 66А», у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] зареєстрована 1 особа [PERSON] . 12.09.2024 [PERSON] звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо приватизації житла за адресою: [ADDRESS] . Листом за вих. №Р-0962-В від 18.09.2024 [PERSON] було відмовлено у проведенні приватизації житла за вищезазначеною адресою з підстав ненадання заявницею ордеру про надання житлової площі, що передбачено Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396. Як убачається з листа департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради за вих. №К-2895 від 15.12.2022, наданого на звернення щодо видачі копії корінця обмінного ордера, виданого у 1989 році на квартиру [ADDRESS] , відповідно до рішення Запорізької міської ради від 24.06.2009 №33 припинена діяльність державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі» шляхом ліквідації. До департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради передано на зберігання справи ліквідованого ДКП «Бюро обміну житлової площі» лише з 01.01.1994 року, що унеможливлює надати запитувану інформацію. Крім того, позивачкою надано до матеріалів справи довідку АТ «Державний ощадний банк України» за вих. №107.357-23/941 від 09.09.2024, відповідно до якої [PERSON] житлові чеки на приватизацію житла за адресою проживання: [ADDRESS] , не використовувались. Залишок житлових чеків станом на 09.09.2024 складає 4,20 грн. Позивачка звернулася з даним позовом до суду, оскільки відмова у здійсненні приватизації займаної нею квартири за адресою: [ADDRESS] чинить останній перешкоду у реалізації її права на приватизацію вказаного житлового приміщення. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статей 4, 5 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відмову відповідача у здійсненні приватизації квартири суд вважає протиправної з таких підстав. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закон Відповідно до частини першої статті 328 Цивільного кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з частиною першою статті 345 Цивільного кодексу фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Приватизація житлових приміщень здійснюється відповідно до приписів Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, яким передбачений вичерпаний обов`язковий перелік документів, які додаються до заяви на приватизацію квартири, в тому числі і копія ордеру про надання житлової площі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Пунктом 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до частини три статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з частиною десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 15 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК), до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За змістом статті 58 ЖК, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Відповідно до пункту 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього закону. Відповідно до пункту 17 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Так, пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, задля здійснення приватизації житла громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію, довідка про склад сім`ї, копія ордеру, документ, що підтверджує невикористання такого права. Враховуючи те, що у позивачки оригінал ордеру на квартиру не зберігся, на сьогоднішній день у нього виникла перешкода у реалізації свого права на приватизацію житла. З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] до квартир, які не є об`єктами приватизації на підставі статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не відноситься. Враховуючи, що позивачка на законних підставах зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного ним житла з причин відсутності оригіналу ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує його право на приватизацію, а тому [PERSON] була змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до пункту 11 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Суд встановив, що позивачка вселена у квартиру на законних підставах, незаконність її проживання ніким не спростована та не заперечувалась, а відсутність ордеру позбавляє її можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, більш того у неї є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який надати не має можливості по незалежним від неї обставинам. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача вказувала, що відповідачем право позивачки на приватизацію вищевказаного житлового приміщення не оспорюється. Відповідно до статті 59 ЖК, ордер на спірну квартиру не був визнаний в судовому порядку недійсним, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання здійснити приватизацію спірної квартири є доведеними законними, обґрунтованими, а відтак підлягає задоволенню. Суд дійшов висновку, що позивачка має право на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій вона зареєстрована та мешкає, а відмова відповідача в реалізації її права на приватизацію порушує права позивача на житло. Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району здійснити приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , без копії ордеру при наявності всіх інших документів, передбачених Положенням про порядок передачі квартир у власність громадян, суд визнає законними, а тому такими, що підлягають задоволенню. Заперечення представника відповідача спростовуються зазначеними вище положеннями Конституції України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Питання про розподіл судових витрат позивачем не ставилося, відповідно, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved