Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі Державного акту серія ЯЯ № 392798 від 24 квітня 2007 року за Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» закріплена на праві постійного користування земельна ділянка площею 2,9397 га для експлуатації та обслуговування житлових будинків і гуртожитків. У територіальних межах цієї земельної ділянки за гуртожитком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] розміщений бетонний гараж з металевими воротами площею 21 кв.м., який займає [PERSON] . Зазначене підтверджується актом від 31 березня 2023 року. Вказаний гараж на балансі у позивача не перебуває, будь-яких дозволів для розміщення зазначеного гаражу на земельній ділянці відповідачу не видавалось. Таким чином, земельна ділянка позивача є самовільно зайнятою. Просить суд ухвалити рішення, яким звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за гуртожитком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» самочинно побудованого гаражу за рахунок коштів [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву в установлений законом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі Державного акту серія ЯЯ № 392798 від 24 квітня 2007 року за Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» закріплена на праві постійного користування земельна ділянка площею 2,9397 га для експлуатації та обслуговування житлових будинків і гуртожитків (а.с. 7-8). З позову вбачається, що у територіальних межах цієї земельної ділянки за гуртожитком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] розміщений бетонний гараж з металевими воротами площею 21 кв.м., який займає [PERSON] . Зазначене підтверджується актом від 31 березня 2023 року (а.с. 12). Позивач вказує на те, що вказаний гараж на балансі у позивача не перебуває, будь-яких дозволів для розміщення зазначеного гаражу на земельній ділянці відповідачу не видавалось. Таким чином, земельна ділянка позивача є самовільно зайнятою. Просить суд ухвалити рішення, яким звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за гуртожитком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» самочинно побудованого гаражу за рахунок коштів [PERSON] . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Позивачем у позову вказано на те, що у територіальних межах належної йому земельної ділянки за гуртожитком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] розміщений бетонний гараж з металевими воротами площею 21 кв.м., який займає [PERSON] . На підтвердження зайняття вказаного гаражу [PERSON] позивачем суду наданий акт від 30 березня 2023 року, складений заступником директора студмістечка КПІ ім. Ігоря Сікорського [PERSON] , начальником дільниці по благоустрою студмістечка КПІ ім. Ігоря Сікорського [PERSON] та завідувачем гуртожитку № [INFO] [PERSON] . Разом з тим, позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема, останнім не доведено факт здійснення самочинного будівництва (гаражу) на земельній ділянці позивача саме [PERSON] . Доводи позивача ґрунтуються лише на його поясненнях, викладених у позові. Акт, складений працівниками позивача, не є належним підтвердженням здійснення самочинного будівництва (гаражу) на земельній ділянці позивача саме [PERSON] . Крім того, із зазначеного акту встановлено, що він складений на підтвердження саме зайняття [PERSON] гаражу, а не здійснення ним самочинного будівництва. За таких обставин, відсутні підстави для зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за гуртожитком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» самочинно побудованого гаражу за рахунок коштів [PERSON] . З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed