Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

У серпні 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник позивача адвокат Кузнєцов Дмитро Олександрович із позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 травня 2012 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який з моменту припинення у сторін шлюбних відносин проживає разом з матір`ю. При цьому Девід є дитиною з інвалідністю підгрупи А, яка призначається дітям, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування. Оскільки з народження матір займалась його вихованням, піклувалась про його фізичних та духовний розвиток, здоров`я, створювала комфортні умови життя, у сина з нею сформувався тісний зв`язок та він має схильність саме до неї. Батько дитини після припинення шлюбних відносин з позивачкою мінімізував спілкування з дитиною, лише час від часу надсилає грошові кошти на утримання дитини, але не у достатній кількості, у зв`язку із чим, позивачка також звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх малолітнього сина. Представник позивача також зазначає, що відповідач ніколи не займався доглядом і розвитком дитини, внаслідок чого між дитиною і батьком не сформовані довірливі, теплі стосунки. Разом з тим, відповідач неодноразово говорив позивачці про те, що забере проживати дитину до себе за кордон, однак розірвання існуючого тісного зв`язку з матір`ю завдасть дитині психологічної травми. Позивачка вважає, що батько не зможе забезпечити сину належного виховання та не підготовить його до самостійного життя. Натомість, проживаючи надалі з матір`ю, [PERSON] отримає належний догляд, виховання, зразок правильної поведінки у сім`ї, що буде основою його нормального та гармонійного розвитку, соціальної адаптації, підготовки до самостійного життя, що відповідає якнайкращим інтересам дитини. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2024 у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Буліменка Є. В. про закриття провадження у справі від 28.10.2024 було відмовлено. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на викладене у позові. Зазначав, що позивачка вимушена була звернутись із цим позовом до суду, оскільки відповідач неодноразово у розмовах зазначав, що забере сина, у тому числі вивезе його до Туреччини. Окрім того, посилаючись на стан здоров`я дитини, а саме на те, що [PERSON] є дитиною з інвалідністю, має порушення мовлення та особливості психо-емоційно-вольової сфери, просив суд не викликати у судове засідання Девіда для з`ясування його думки щодо його місця проживання. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи в суді останній належним чином повідомлявся. Представник відповідача адвокат Буліменко Є. В. у заяві про закриття провадження у справі від 28.10.2024 просив розглянути справу без участі представника відповідача. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився. 03.10.2024 направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та надав висновок про визначення місця проживання дитини та Акт обстеження умов проживання. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 2012 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. [PERSON] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 18 червня 2020 року УПСЗН Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації та медичним висновком № 887 про дитину-інваліда віком до 18 років від 12 грудня 2023 року. Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 26 червня 2024 року № 2024/007499975 та № 2024/007500015 місце проживання матері [PERSON] та дитини [PERSON] зареєстроване за однією адресою - [ADDRESS] . При цьому, мати з дитиною проживають разом у квартирі [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 10.09.2024. Позивачка отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою про доходи № 4832 9982 2378 0810, виданою 27 червня 2024 року ГУ ПФУ в м. Києві (Дарницький район). Відповідно до Довідки № 288 від 05 липня 2024 року, виданої Спеціалізованою школою І-ІІ ступенів № 12 Дарницького району м. Києва [PERSON] навчається в 3-А класі. Згідно із характеристикою [PERSON] з місця навчання, дитина регулярно відвідує школу у супроводі матері, забезпечений усім необхідним шкільним приладдям, охайний, доглянутий. Хлопчик навчається за індивідуальною формою навчання. Навчальний матеріал другого класу для дітей з порушенням мовлення засвоїв на достатньому рівні. При цьому емоційно-вольова сфера дитини незріла, дитина швидко втомлюється та виключається з процесу виконання завдань. Мати дитини - [PERSON] постійно цікавиться шкільним життям та навчальними успіхами сина. При цьому за час навчання в школі тато [PERSON] контакту з педагогами не підтримував. Відповідно до висновку психологічного обстеження дитини за результатами психокорекційної та психодіагностичної роботи, наданого 27 червня 2024 року психологом Спеціалізованої школи І-ІІ ступенів № 12 Дарницького району м. Києва, [PERSON] має особливі освітні проблеми. Когнітивна та психо-емоційно-вольова сфери дитини мають особливості, розвиток окремих функцій не відповідає віковій нормі. [PERSON] важко переживає сімейну ситуацію, дуже прив`язаний до матері, яка є для нього опорним об`єктом. При діагностичному обстеженні на проективних тестах батько ніколи не фігурує, що може свідчити про несвідоме виключення його з картини світу сім`ї в уявленні дитини. Доводи представника позивача щодо постійної участі матері у розвитку сина, у тому числі поліпшенні його фізичного та психічного здоров`я, підтверджуються довідками Державної реабілітаційної установи «Всеукраїнський центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю» від 03.06.2024 № 01-35/236, від 26.06.2024 № 01-35/246, довідкою Центру комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю Дарницького району міста Києва від 08.07.2024 № 101/94-212, довідкою КНП «ЦПМСД № 2 Дарницького району м. Києва» від 24.07.2024 № 938, довідкою Київського міського центру сім`ї «Родинний дім» від 10.07.2024 № 069016-120, довідкою ТОВ «Центр фізичної реабілітації «Крок за кроком», з яких вбачається, що [PERSON] періодично проходить курси реабілітації, відвідує спеціалізовані заняття у супроводі матері - [PERSON] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями, закріпленими у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" передбачено, що при розгляді вимог про місце проживання дітей та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Частинами 4-9 статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Згідно з Висновком про визначення місця проживання дитини № 101-9250 від 30 вересня 2024 року Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матірю - [PERSON] . Суд бере вказаний висновок до уваги і вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, а також узгоджується з іншими доказами у справі. Обставин, які б свідчили про неналежну поведінку матері по відношенню до дитини, що може зашкодити розвитку дитини, судом не встановлено. При цьому, суд звертає увагу на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на його взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Також, суд вважає за необхідне зауважити щодо врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд бере до уваги доводи представника позивача щодо неможливості висловлення [PERSON] своєї думки щодо бажаного місця проживання у зв`язку із його хронічним психічним розладом здоров`я. Відтак, з метою уникнення травмування дитини, яка має психо-емоційні особливості розвитку та убезпечення її від стресу, суд вирішує справу без врахування думки малолітньої дитини, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Отже, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи сформований спосіб життя дитини, стійкий емоційний зв`язок дитини з матір`ю, суд покладає в обґрунтування рішення висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , який вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю як такий, що узгоджується з іншими доказами у справі та відповідає внутрішньому переконанню суду, яке базується на оцінці сукупності доказів щодо усіх встановлених обставин. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 211,20 грн. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн на користь держави відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Окрім того, відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: Договір про надання правової допомоги від 01.07.2024 № 3, укладений між [PERSON] та адвокатом Кузнєцовим Дмитром Олександровичем, відповідно до п. 3.1. якого оплата за надані юридичні послуги встановлюється в твердій сумі - 10 000,00 грн за увесь час надання послуг; детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги; акт приймання-передачі наданих послуг від 23.07.2024. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не подано. Дослідивши докази, подані позивачем на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд дійшов висновку, що витрати позивача у сумі 10 000,00 грн підтверджені, доведені, пов`язані з розглядом справи та підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved