Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін та інших учасників справи. Позивач [PERSON] , у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Походжай О.О. (ордер на надання правничої допомоги серія ВС № 1288281 від 11.06.2024 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛВ № 001398 від 13.03.2019 року у копіях приєднані до матеріалів позовної заяви), сформувавши документ у системі «Електронний суд», 28.06.2024 року подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про встановлення факту, що він самостійно виховує та утримує їх з відповідачкою [PERSON] двох малолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Питання щодо стягнення на свою користь з відповідачки [PERSON] судових витрат у справі, котрі полягають у справлянні судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп., позивач [PERSON] не порушує. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що сторони у справі у період з 27.12.2019 року по 16.05.2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, за час котрого у них народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання вказаного шлюбу, обоє вказаних дітей спершу залишилися проживати з відповідачкою [PERSON] , проти чого позивач [PERSON] не заперечував, справно сплачував аліменти на їх утримання, як і на утримання самої відповідачки [PERSON] до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, однак у подальшому відповідача [PERSON] вдруге вийшла заміж, завагітніла третьою дитиною, а їх спільними з позивачем [PERSON] двома дітьми перестала цікавитись, у зв`язку з чим вказані діти залишалися без належного нагляду та догляду, що змусило позивача [PERSON] звертатися у Службу у справах дітей Славської селищної ради Стрийського району Львівської області для відібрання вказаних дітей, паралельно вживати заходів для подальшого припинення сплати аліментів на вказаних дітей та на відповідачку [PERSON] .. На даний час двоє дітей сторін у справі проживають з позивачем [PERSON] та перебувають виключно на його утриманні, а з часу відібрання дітей та переїзду дітей до позивача [PERSON] від відповідачки [PERSON] , остання не цікавиться ними, не відвідує їх, не допомагає матеріально, часто перебуває закордоном, вже не проживає й другим чоловіком. Своєю чергою, позивач [PERSON] працює у 24 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУДСНС у Львівській області та займає посаду пожежного, де отримує стабільний та достатній заробіток щомісяця, у зв`язку з чим, власне й має змогу самостійно виховувати та утримувати їх з відповідачкою [PERSON] двох малолітніх дітей. Проте, виконання ним своїх службових обов`язків передбачає довгострокові відрядження час-від часу в іншу місцевість, однак його направлення у відрядження є неможливим по тій причині, що він не має на кого залишати дітей, й з цього приводу постійно виникають непорозуміння на роботі. Саме тому позивач [PERSON] задля захисту прав та інтересів малолітніх дітей, а також захисту своїх прав як їх батька, змушений був звертатися до суду із вищевказаною позовною заявою, у котрій обрав спосіб захисту - про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей, а рішення суду про встановлення такого факту буде мати юридичне значення, так як від нього буде залежати можливість направлення/не направлення його у робочі відрядження за місцем праці, що істотно впливатиме на його особисті немайнові права. При цьому позивач [PERSON] наголошує, що звернення до суду із вищевказаною позовною заявою не має на меті уникнення ним як військовозобов`язаним мобілізації, так як йому 24.07.2024 року вже надано відстрочку від призову на військову службу на увесь період мобілізації та на воєнний час в силу того, що він працює у 24 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУДСНС у Львівській області та займає посаду пожежного-рятувальника, а тому йому вкрай важливо зберегти роботу, у тому числі й задля отримання стабільного доходу для подальшої можливості самостійно утримувати дітей, оскільки від їх матері - відповідачки [PERSON] такого утримання діти не діждуться. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, своїм правом на подачу письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] , з її участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні вказаного позивача, до [PERSON] , про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей, не скористалась. Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні вказаного позивача - Служби у справах дітей Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, до неї, про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей, не подала, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навела. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] одночасно із пред`явленням вищевказаної позовної заяви, через його уповноважену представницю - адвокатку Походжай О.О., сформувавши документ у системі «Електронний суд», 28.06.2024 року подав клопотання про витребування доказів, у котрому просив витребувати від Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України відповідачкою [PERSON] за період, починаючи з 01.01.2024 року. Позивач [PERSON] через його уповноважену представницю - адвокатку Походжай О.О., сформувавши документ у системі «Електронний суд», 25.07.2024 року подав клопотання про виключення особи з числа відповідачів, у котрому просив виключити з числа відповідачів у цій справі [INFO] та залучити такий в якості третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки [PERSON] . Позивач [PERSON] через його уповноважену представницю - адвокатку Походжай О.О., сформувавши документ у системі «Електронний суд», 31.10.2024 року подав клопотання про доручення додаткових доказів, у котрому просив долучити до матеріалів цієї справи додаткові письмові докази, котрі не могли бути надані на стадії підготовчого провадження. Інших заяв чи клопотань від сторін та інших учасників цієї справи до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки однією із відповідачів у вищевказаній позовній заяві первинно була зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 02.07.2024 року було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання/перебування такої фізичної особи - відповідач ки [PERSON] .. Так, згідно отриманої 02.07.2024 року відповіді № 672299, зазначена відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відтак, ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 02.07.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] і [INFO] , з участю третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Славської селищної ради Стрийського району Львівської області в особі Органу опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей, та відкрито провадження у цій справі. Розгляд цієї справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у цій справі призначено на 08.08.2024 року о 11:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області. Задоволено клопотання позивача [PERSON] , подане через його представницю - адвокату Походжай О.О., про витребування доказів. Витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України відповідачкою [PERSON] , за період, починаючи з 01.01.2024 року. Витребувана від Державної прикордонної служби України інформація про перетин державного кордону України відповідачкою [PERSON] надійшла на адресу Сколівського районного суду Львівської області засобами електронного зв`язку 11.07.2024 року та була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-1102. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 08.08.2024 року частково задоволено клопотання позивача [PERSON] , подане через його представницю - адвокату Походжай О.О., про виключення особи з числа відповідачів та залучення її до участі у справі в якості третьої особи. Провадження у цій справі у частині пред`явлених вимог до відповідача [INFO] закрито на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки ця справа у наведеній частині не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. В задоволенні решти названого клопотання відмовлено. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 08.08.2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на підставі ч. 2 ст. 198, пункту 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, на 02.10.2024 року о 11:00 год. у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 02.10.2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання,за ініціативою суду виключено з числа третіх осіб у цій справі Славську селищну раду Стрийського району Львівської області в особі Органу опіки та піклування та залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Службу у справах дітей Славської селищної ради Стрийського району Львівської області. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 02.10.2024 року підготовче засідання у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 12.11.2024 року о 11:00 год.. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12.11.2024 року, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі статей 280-282 ЦПК України. Сторони та інші учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте відповідачка [PERSON] у таке судове засідання не з`явилася. Не забезпечила явку уповноваженого представника у таке судове засідання й третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, не повідомивши кожен про поважні причини такої своєї неявки/неявки уповноваженого представника. Своєю чергою, позивач [PERSON] та його представниця - адвокатка Походжай О.О., будучи присутніми у судовому засіданні, вимоги позовної заяви підтримали повністю, просила такі задовольнити з підстав, що у ній викладені. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін та інших учасників справи на відповідних етапах були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] як батька за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, та причетність до порушення таких його прав, а також прав власне двох малолітніх дітей, відповідачки [PERSON] як їх колишньої дружини/матері, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, судом встановлено, щосторони у справі, які є громадянами України, 27.12.2019 року вступили у шлюб, котрий був зареєстрований Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області, про що складено актовий запис за № 14, та котрий у подальшому був розірваний на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 16.05.2023 року у справі за єдиним унікальним номером 453/166/23 та номером провадження 2/453/199/23, котре 16.06.2023 року набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 13-15). За час перебування у шлюбі у сторін у справі народилися двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження на бланку серії [NUMBER] , виданому повторно Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28.12.2023 року (копія міститься у справі, а. с. 9), та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження на бланку серії [NUMBER] , виданим повторно Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28.12.2023 року (копія міститься у справі, а. с.11), які на даний час є малолітніми. Як вбачається з Витягів з реєстру територіальної громади за відомостями про осіб, отриманих від Славської територіальної громади, номери Витягів: 2024/006483923, 2024/006482876, 2024/006483118, сформованих 03.06.2024 року (копії містяться у справі, а. с. 8, 10, 12), позивач [PERSON] та двоє їх з відповідачкою [PERSON] малолітніх дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , з народження зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 31.10.2022 року у справі за єдиним унікальним номером 453/922/22 та номером провадження 2/453/391/22, котре 01.12.2022 року набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 16-17), з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] стягувалися аліменти на двох їх малолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у частці від заробітку - у розмірі 1/3 частини з усіх його видів, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення 09.08.2022 року та досягнення вказаними дітьми повноліття, а також аліменти на відповідачку [PERSON] у частці від заробітку - у розмірі 1/6 частини з усіх його видів, щомісячно, починаючи стягнення з 09.08.2022 року, і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. На підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 22.04.2024 року у справі за єдиним унікальним номером 453/140/24 та номером провадження 2/453/228/24, котре 30.05.2024 року набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 18-20), з 02.11.2023 року припинено стягнення з позивачка [PERSON] аліментів на відповідачку [PERSON] у частці від заробітку - у розмірі 1/6 частини з усіх його видів, щомісячно, та стягнено з останньої на користь позивача [PERSON] 28 553 грн. 64 коп., одержаних без достатньої правової підстави на її утримання за період з 02.11.2023 року по 10.04.2024 року, оскільки судом у вказаній справі було встановлено, що відповідачка [PERSON] , на користь якої було стягнуто аліменти на її утримання з позивача [PERSON] , на період її непрацездатності до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, після розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] , 02.11.2023 року уклала шлюб з іншим чоловіком - [PERSON] .. Як вбачається з довідки Сколівського відділу ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.05.2024 року за вих. № 1/1548 (копія міститься у справі, а. с. 24), на виконанні у вказаному відділі перебували два виконавчі документи, а саме: - про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у частці від заробітку - у розмірі 1/3 частини з усіх його видів, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення 09.08.2022 року та досягнення вказаними дітьми повноліття (АСВП № [NUMBER]); - про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] аліментів на відповідачку [PERSON] у частці від заробітку - у розмірі 1/6 частини з усіх його видів, щомісячно, починаючи стягнення з 09.08.2022 року, і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку ( [NUMBER] ). Проте, 25.04.2024 року вранці до вказаного відділу надійшла заява відповідачки [PERSON] про повернення зазначених виконавчих документів без виконання, у зв`язку з чим стягнення аліментів проведено включно по 25.04.2024 року. Як вбачається з витребуваної від Державної прикордонної служби України інформації про перетин державного кордону України відповідачкою [PERSON] , котра надійшла на адресу Сколівського районного суду Львівської області засобами електронного зв`язку 11.07.2024 року та була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-1102 (міститься у справі, а. с. 52), відповідачка [PERSON] 25.04.2024 року о 16:49 год. перетнула державний кордон України у пункті пропуску «Шегині». Згідно довідки Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 03.06.2024 року за вих. № 429 (копія міститься у справі, а. с. 21) та Акта обстеження сім`ї від 15.05.2024 року (копія мітиться у справі, а. с. 21), складених та підписаних начальницею Служби у справах дітей - [PERSON] і старостою сіл Лавочне, Опорець, Хітар, Кальне, Тернавка - [PERSON] , позивач [PERSON] дійсно сам виховує двох їх з відповідачкою [PERSON] дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , яких сам же й забезпечує усім необхідним. Як вбачається з довідки 6 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС у Львівській області від 03.06.2024 року за вих. № 30 (копія міститься у справі, а. с. 23), позивач [PERSON] працює у 24 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС у Львівській області, форма працевлаштування - основна, займає посад пожежного. Загальна сума його доходу за період з 01.06.2023 року по 31.05.2024 року, за винятком аліментів, становить 445 845 грн. 95 коп.. Своє чергою, посвідченням № 101 від 24.07.2024 року про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, виданою [INFO] 31.07.2024 року (копія міститься у справі, а. с. 80) стверджується, що позивачеві [PERSON] як військовозобов`язаному, у званні солдат, що працює у 24 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС у Львівській області на посаді пожежного-рятувальника, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 року за № 493-р згідно з переліком посад і професій розділу ІІ пункту 10, надано право на відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на строк проведення мобілізації. Релевантні норми, джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо обов`язку батьків, пов`язаних із вихованням та утриманням їх малолітніх/неповнолітніх дітей, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства». Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Своєю чергою, права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. Так, за приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин 1-4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого у ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Своєю чергою, права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено у ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» Так, за приписами частин 1, 2 ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі за єдиним ункальним номером 320/948/18 та номером провадження № 14-567цс18 зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі за єдиним унікальним номером 560/17953/21 та номером провадження № 11-150апп23. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі за єдиним ункальним номером 201/5972/22 та номером провадження № 14-132цс23 зроблено висновок, що заява про встановлення факту самостійного виховання дитини не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то заявлене питання не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову за результатами розгляду цієї справи. Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів сторін у цій справі, належить в першу чергу зазначити, що правовідносини, котрі включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Отож, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Як наслідок, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки нормами чинного СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану чи рішенням суду та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Окрім того, нормами чинного СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена у ч. 1 ст. 15 вказного Кодексу «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. З`ясовуючи у межах пред`явлених позовних вимог питання щодо необхідності встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем [PERSON] двох їх з відповідачкою [PERSON] малолітніх дітей, суд враховує ті встановлені у судовому засіданні обставини, згідно з котрими остання як матір хоча й не позбавлялася батьківських прав щодо вказаних дітей, як і у встановленому порядку не вирішувалось питання про відібрання вказаних дітей від неї, вона також не визнавалася недієздатною/обмежено дієздатною, як і не оголошувалась безвісно відсутньою, тощо, однак вона як матір вказаних дітей, безпричинно вже тривалий час не користується своєю батьківською правосуб`єктністю, зокрема не здійснює щодо вказаних дітей прав та не виконує жодних обов`язків, пов`язаних з їх вихованням та утриманням. Так, беззаперечно встановлено, що обоє малолітніх дітей сторін у справі вже протягом тривалого часу проживають разом із позивачем [PERSON] як їх батьком, який власне й займається їх розвитком, вихованням, а також повністю забезпечує усім необхідним. Натомість відповідачка [PERSON] перебуває за межами України, дітьми не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, й, вочевидь, виходячи з її поведінки, у тому числі й у межах даної справи, не має наміру цього робити. При цьому, як уже йшлося вище, у судовому засіданні не встановлено наявності у відповідачки [PERSON] реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з своїми малолітніми дітьми, при її бажанні. Навпаки встановлено те, що відповідачка [PERSON] не вживала достатніх заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми не зверталася. Такі обставини, на переконання суду, свідчать про небажання відповідачки [PERSON] брати участь у вихованні дітей та в їх утриманні. Відтак позовні вимоги підлягають до задоволення. Зокрема, на переконання суду, задля якнайкращих інтересів малолітніх дітей сторін у справі - дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , все ж належить встановити факт, що позивач [PERSON] самостійно виховує та утримує їх, а ухвалене рішення суду про встановлення зазначеного факту має наслідком виникнення, зміну чи припинення сімейних прав та обов`язків позивача [PERSON] як батька, пов`язаних з можливістю подальшого одноосібного виховання та утримання вказаних малолітніх дітей, із одночасним поєднанням ним виконання своїх службових обов`язків за місцем праці, зокрема й у спосіб уникнення довготривалих службових відряджень, на час котрих діти залишаться без належного догляду. Щодо розподілу судових витрат у справі. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 968 грн. 96 коп. (з урахуванням понижуючого коефіцієнта) й підтверджуються квитанцією про сплату АТ «ТАСКОМБАНК» від 28.06.2024 року за № 8145-3896-6821-5163 (копія міститься у справі, а. с. 1), з урахуванням відповідної позиції позивача [PERSON] з вказаного приводу, який не ставить питання про їх стягнення на свою користь з відповідачки [PERSON] у випадку задоволення вимог його позовної заяви, слід залишити за ним, відступивши таким чином від порядку розподілу судових витрат, визначеного у ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved