Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

В лютому 2024 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 373731,39 грн., cудовий збір 3028,00 грн., а також судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7100,00 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.06.2024 у справі №642/815/24 позовні вимоги задоволено, зокрема вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 373 731,39 грн. (триста сімдесят три тисячі сімсот тридцять одну гривень 39 копійок), витрат за надання правової допомоги в розмірі 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень) та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень). Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16.08.2024 заяву [PERSON] про перегляд вищевказаного заочного рішення задоволено, скасовано дане заочне рішення, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.10.2024р. (а.с. 70-71). 30.09.2024р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , у якому зазначено, що відповідач не отримував вищевказану ухвалу суду відповідно до вимог чинного законодавства, вищевказану ухвалу суду було отримано мамою відповідача, що підтверджується трекінгом поштового відправлення за № 0600956412134, в якому значиться, що поштове відправлення вручено члену сім`ї, яка передала таку ухвалу Відповідачу 23.09.2024. Таким чином, Відповідач з викладених вище об`єктивних причин не зміг реалізувати своє процесуальне право на подання відзиву у встановлений судом строк, а також на подання заяви про продовження строку на подання такого відзиву до закінчення строку, установленого в ухвалі від 16.08.2024, оскільки таку ухвалу він отримав лише 23.09.2024. Також у відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовної заяви в повному обсязі посилаючись на такі обставини, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» не набуло статусу кредитора у спірних правовідносинах. Так, 31.07.2020 між AT «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 500837006, відповідно до умов якого AT «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 299 572,55 грн. на споживчі потреби з відсотковою ставкою 23,00 %, строк кредиту - 84 місяці. З доданих до позовної заяви документів вбачається, що 20.12.2021 між AT «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача [PERSON] . Проте, позивачем разом з позовною заявою не надано доказів на підтвердження факту переходу до позивача права грошової вимоги до відповідача згідно укладеного між AT «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» договору факторингу № 4 від 20.12.2021. Також наголошує, що позивачем на підтвердження передачі такого права грошової вимоги до відповідача долучено до матеріалів позовної заяви лише витяг з Додатку 1 -1 до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 «Характеристика права вимоги переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами», в якому за порядковим №4161 зазначено в якості боржника [PERSON] за договором 500837006 від 31.07.2020, загальна сума заборгованості по якому 373 731,39 грн., з яких 299 572,55 грн. заборгованість за тілом кредиту, 74 158,84 грн. - заборгованість, по відсоткам за користування кредитом. Проте, вказаний Додаток 1-1 не містить підписи керівника та печатки клієнта - AT «Альфа-Банк», що позбавляє можливості встановити, чи дійсно здійснювався перехід права вимоги саме за вказаним кредитним договором, чи погоджували сторони саме такий зміст додатку та чи укладався він взагалі. Окрім того, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження оплати ним на рахунок АТ «Альфа-Банк» ціни прав вимоги за договором факторингу № 4 від 20.12.2021, з дати здійснення якої право вимоги вважається відступленим фактору (п.2.3 Договору факторингу). Крім того, позивачем разом з позовною заявою не надано Акту приймання-передачі реєстру боржників за встановленою формою в Додатку № 2 до Договору факторингу, підписання якого відповідно до умов п. 2.3 вказаного договору здійснюється в дату оплати фактором ціни прав вимоги. Тобто підсумовуючи, на думку відповідача, розрахунок заборгованості є невірним, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не надало доказів оплати ціни Договору факторингу №4; ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не надало акту приймання-передачі реєстру боржників, до договору факторингу та відповідач ставить під сумнів наданий до суду Додаток 1 -1 до договору факторингу №4. Просив, прийняти цей відзив та долучити до матеріалів справи, розглядати справи за відсутності відповідача [PERSON] , відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. (а.с.71-86). 24.10.2024р. на адресу суду надійшов відповідь на відзив, у якому, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» вказує, що виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта, так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. В матеріалах справи маються виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] , з яких вбачається, що відповідач виконував платежі по кредитному договору. Враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 347 12292/16-ц, в якій зазначено, що не оспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до ст. 204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину. (а.с. 90-92). До позовної заяву було долучено виписку по рахунку відповідача, що являється належним доказом факту видачі коштів та заборгованості відповідача. Щодо незгоди відповідача із сумою заборгованості власного розрахунку заборгованості відповідач не надає. Щодо сумнівів відповідача про укладення договору факторингу та перехід права вимоги за договором, а саме про сплату ціни договору, а також не доданий акт приймання передачі, в додатках до відповіді на відзив на адресу суду та відповідача направлено копії Акту приймання-передачі реєстру боржників, а також платіжне доручення, яке є фактом оплати за договором факторингу. (а.с. 93-97). Окрім того, додано витяг з додатку № 1-1 до договору факторингу №4 з підписами сторін, при надані повного Додатку ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», порушить права інших Боржників, що становлять банківську таємницю. (а.с. 95-97). Просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі та проводити розгляд справи без участі позивача. 31.10.2024р. ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.101). Враховуючи неявку всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Судом встановлено, що 31.07.2020 між AT «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 500837006 відповідно до умов якого, AT «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 299 572,55 грн, строк кредиту 84 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 23,00%. (а.с.5-7). AT «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача [PERSON] безготівковим шляхом кошти в розмірі 299 572,55 грн., в свою чергу [PERSON] не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 загальний розмір заборгованості становив 373 731,39 грн, яка складалась з тіла кредиту в розмірі 299 572,55 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 74 158,84 грн. (а.с.13). 20.12.2021р. між AT «Альфа-Банк» та TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача [PERSON] , що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021р. до договору факторингу №4 від 20.12.2021р., платіжним доручення №34291 від 20 грудня 2021 року, згідно якого 12878944,00 грн. сплачено за призначенням платежу «за право вимоги згідно договору факторингу №4 от 20.12.2021 года. Без ПДВ». Таким чином судом встановлено, що TOB «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №500837006 від 31.07.2020 року. (а.с. 8-12). Відповідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Позивачем до відповіді на відзив також додано додаток 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, та в ньому наявні підписи, печатки фактора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та клієнта АТ «Альфа-Банк». (а.с. 95-97). За таких обставин, у зв`язку з наданням позивачем доказів на підтвердження здійснення повної оплати ціни прав вимоги за вказаним вище договором, встановлено момент набуття позивачем прав вимоги за вищевказаним кредитним договором, які були відступлені за договором факторингу № 4 від 20.12.2021р. Суд акцентує увагу, що позивачем доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених договором факторингу № 4 від 20.12.2021р. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором про надання кредиту №500837006 у добровільному порядку. Отже, оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені Договором про надання кредиту № 500837006, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за цим договором у розмірі 373 731,39 грн. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved