Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник, адвокат Коржук Іван Іванович звернулася в суд з позовною заявою до\~ [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви позивачка посилається на те, що з 21 листопада 2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який було зареєстровано у виконкомі Краснянської сільської ради Тячівського району, Закарпатської області у книзі реєстрації шлюбів за актовим записом №15. Від шлюбу в них народилися двоє дітей, син [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що діти проживають з нею та повністю перебувають на її утриманні. Зазначає, що під час спільного проживання з відповідачем спільне життя не склалося. Відповідач ніякої матеріальної допомоги дітям не надає. Позивачка зазначає, що відповідач не піклується про дітей, не цікавиться їх матеріальним та моральним станом, станом їхнього здоров`я. Мирним шляхом врегулювати відносини щодо сплати аліментів не вдалося. Разом з тим, позивачка вказує, що відповідач подав до Тячівського районного суду заяву про розірвання шлюбу. Вказує, що відповідач є молодими, здоровим чоловіком, іншої сім`ї немає, працює за кордоном та отримує заробітну плату в іноземній валюті. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 5000 гривень, на кожну дитину але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідач правом подання відзиву не скористався. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 19.11.2024 року подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його та позивачки участі. Позовні вимоги підтримують та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 14.11.2024 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі. В заяві вказав, що позовні вимоги визнають та не заперечують щодо стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей по 5000 гривень щомісячно на кожну дитину. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що надані позивачкою до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.11.2007 року, зареєстровано виконавчим комітетом Краснянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області Україна за актовим записом №15 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] виданих виконкомом Краснянської сільської ради Тячівського району, Закарпатської області України. Батьками в свідоцтві про народження дітей значаться сторони (а.с.10-11). З довідки №363 від 27.09.2024 року виданої виконавчим комітетом Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області виданої [PERSON] вбачається, що до складу її сім`ї входять чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] та донька - [PERSON] (а.с.14). З довідки №364 від 27.09.2024 року виданої виконавчим комітетом Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області виданої [PERSON] вбачається, що на її повному утриманні та вихованні знаходяться двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON] та донька - [PERSON] (а.с.15). Виходячи з наведеного, позивачці належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання дітей. Розглядаючи даний спір, суд виходив з наступних мотивів та керувався такими нормами процесуального та матеріального права. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дітьми. Належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дітей зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивачки, з якою вони проживають. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 3196 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд враховує майновий стан позивачки, яка веде догляд за неповнолітніми дітьми, вік дітей, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, наявність у нього у власності нерухомого майна, відсутність відомостей про наявність у нього постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, визнання позову повністю, вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно ч.1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Предстаником позивача, адвокатом Герасимчук О.О. 14 листопада 2024 через електронний суд, подано заяву про визнання позову, в заяві зазначено, що [PERSON] не заперечує щодо стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина на доньки по 5000 гривень щомісячно на кожну дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.2 ст. 206 ЦПК України, до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Ч.2 ст. 64 ЦПК України, передбачає, що обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. З ордеру долученого до матеріалів справи вбачається, що повноваження представника не обмежуються. При цьому долучений до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 29.10.2024 не містить будь-яких застережень щодо права подання представником відповідача заяви про визнання позову. Пунктом 1.3 договору визначено, що клієнт надає адвокату весь обсяг процесуальних прав, належних йому без жодних обмежень. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 5000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.10.2024 року і до їх повноліття, оскільки така сума аліментів, повинна забезпечити дітей мінімальним та найнеобхіднішим. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачка за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.1, п.1 ч.2, ч.6 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 гривень судового збору, що становить 50 відсотків розміру судового збору що підлягав сплаті за подання позову про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved