Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Представник позивача звернувся із вказаним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи його тим, що згідно постанови НКРЕКП №1588 від 21.05.2015 року про видачу ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу. Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також згідно Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМ України № 2246 від 09.12.1999 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надає фізичній особі-споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за його місцем проживання, а боржник зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими цінами, у строки і на умовах, що передбачені цим договором. Правила постачання природного газу, затверджені Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 р., регулюють відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Між сторонами укладений договір, що підтверджується споживанням боржником природного газу та часткової оплатою його вартості. Таким чином між боржником та заявником укладено договір за типовою формою у результаті його акцептування. В пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу ГРМ зазначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідач є споживачем природного в [ADDRESS] . Відповідач фактично споживав природний газ за період з 01.11.2021 року до 01.05.2022 року. Відповідно до вимог частини 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу», п. 22 розділу III Правила постачання №2496, споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Враховуючи, що за п. 23, 24 розділу Ш «Правил постачання природного газу» періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць, розрахунки за послуги з газопостачання проводяться на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, то після закінчення календарного місяця, в якому був спожитий природний газ, в наступному за цим місяцем має бути самостійно сплачений об`єм спожитого природного газу. Відповідачу в період з 01.11.2021 p. до 01.05.2022 р. було поставлено природного газу за його адресою газоспоживання, який, натомість, не повною мірою сплатив за отримані ним послуги, внаслідок чого має заборгованість на загальну суму 6567,11 грн. Також за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, тобто 413,91 грн. та 127,39 грн. відповідно. Виходячи з викладеного вмотивування, просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожитий газ по [ADDRESS] за період з 01.11.2021 р. по 01.05.2022 р. в сумі 6567,11 грн., інфляційні втрати в розмірі 413,91 грн. та 3% річних в розмірі 127,39 грн. на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», а також судові витрати в сумі 3028 грн. з оплати судового збору. Не погоджуючись із поданим позовом, відповідачка, [PERSON] , подала відзив, де вказувала, що дійсно нею з 2014 року був укладений із позивачем договір про поставку природного газу по [ADDRESS] . Однак з 11.11.2021 року в неї виникла заборгованість перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» за прожитий газ в сумі 6567,11 грн., яку вона повністю сплатила на час розгляду справи у суді, а такий борг виник з незалежних від неї причин, оскільки платежі [PERSON] на користь позивача через АТ «Ощадбанк» не були проведені вчасно та зі спливом 10 місяців були повернуті відповідачці без оплати лише в серпні 2024 року. На теперішній час у неї борг перед позивачем відсутній, на підставі чого вона просила суд не стягувати з неї суми, нараховані ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» за ч. 2 ст. 625 ЦК України та суму судового збору, додаючи, що є особою з інвалідністю 2 групи. У судове засідання представник позивача, [PERSON] , будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином, повторно не з`явилась, надавши заяву, де вказувала, що після відкриття провадження по справі відповідачі здійснили оплату заборгованості за спожитий природний газ по [ADDRESS] в розмірі 6567,11 грн., що свідчить про визнання ними пред`явленого позову та суми боргу. Отже, позивачем визнається здійснення відповідачем оплати боргу за спожитий природний газ в такому розмірі. Крім того з урахуванням здійсненої оплати станом на 11.11.2024 року заборгованість відповідачів по сумі боргу за спожитий природний газ по справі відсутня. Натомість, відповідачами не здійснена оплата індексу інфляції в розмірі 413,91 грн., 3% річних в розмірі 127,39 грн. та судових витрат на оплату судового збору в сумі 3028 грн. Таким чином на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України підтримувала вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат, 3% річних та судових витрат, які просила суд задовольнити, а розгляд такої справи здійснити за відсутності представника ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». Відповідач, [PERSON] , до судового засідання не з`явився повторно за невідомих суду причин, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи судом належним чином. Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання також не з`явилась повторно, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи судом належним чином, надавши чергове клопотання з проханням відкласти розгляд через її хворобу. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому суд розглянув справу за відсутності осіб, які не з`явились. У цьому сенсі суд вказує, що за ч. 2 ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Отже, внаслідок повторної неявки сторони незалежно від причин такої неявки, в разі її належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, а також за відсутності обставин, визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК, суду може розглянути справу по суті, що знайшло своє відображення у п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За визначеннями, які містяться в п. 23, 28, 35 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» вбачається, що: побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів; розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. На підставі ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. За ч. 3 ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у\~частині першій\~статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до п. 1 Розділу І «Правил постачання природного газу», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 р. № 2496 (далі Правила), вказані Правила регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС). На підставі п. 5 Розділу І Правил вбачається, що оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою, до якої підключений об`єкт споживача, а ЕІС-код (Energy Identification Code) - персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний в установленому порядку Оператором ГРМ (по споживачах, які підключені до газорозподільної системи) або Оператором ГТС (по споживачах, які підключені до газотранспортної системи). Згідно із п. 1 Розділу ІІІ Правил договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам), що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно із п. 4.4 Розділу IV «Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або між опалювальний період. Відповідно до п. 3 Глави 1 Розділу ХІ (Правила комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі) «Кодексу газорозподільних систем», затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2494 (далі Кодекс ГТС), фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому оператор ГРМ відповідає за переведення об`єму природного газу в обсяг переданої (спожитої) енергії. За п. 1 Глави 4 Розділу ХІ Кодексу ГТС визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Згідно із п. 3 Глави 4 Розділу ХІ Кодексу ГТС якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. Якщо ж побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загально будинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 19 до цього Кодексу. Крім того відповідно до п. 5 Глави 4 Розділу ХІ Кодексу ГТС оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ. Судом встановлено, що за постановою НКРЕКП №1588 від 21.05.2015 року про видачу ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» було постачальником природного газу побутових споживачів, зокрема, по [ADDRESS] до 1 травня 2022 року, оскільки за Наказом Міненергетики України від 08.06.2022 р. № 198 з 01.05.2022 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснює постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Також сторони не заперечували факт споживання [PERSON] по [ADDRESS] природного газу та наявність між відповідачкою й позивачем договірних відносин за період з 01.11.2021 року по 01.05.2022 року. Судом було встановлено, що [PERSON] є побутовим споживачем природного газу по [ADDRESS] , на яку відкритий особовий рахунок за такою адресою № [NUMBER] , за яким по [ADDRESS] рахувалась заборгованість перед позивачем за період з 01.11.2021 року по 01.05.2022 року в сумі 6567,11 грн. Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Так ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» був проведений розрахунок заборгованості відповідачів по [ADDRESS] за період з 1 січня 2024 року по 1 липня 2024 року з інфляційних втрат в сумі 413,91 грн. та 3% річних в сумі 127,39 грн. Суд при цьому зазначає, що за інформацією від 31 липня 2024 року з Реєстру Криворізької міської територіальної громади вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] з 2015 року, в той час коли [PERSON] в місті Кривий Ріг не зареєстрований. Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Натомість, за ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене вмотивування, суд зазначає, що відповідач, [PERSON] , будучи зареєстрованою по [ADDRESS] та користуючись послугами з постачання природного газу, несе відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати. Однак суд зазначає, що оскільки відповідач, [PERSON] , не зареєстрований по [ADDRESS] , особовий рахунок за вказаною адресою відкритий саме на [PERSON] , а доказів користування [PERSON] послугами за такою адресою або належність на праві власності [PERSON] житла по [ADDRESS] представниками відповідача за спірний період не було надано суду, тому такий відповідач не несе відповідальність за зобов`язаннями з оплати послуг позивача за спірний період, тому не повинен відповідати за пред`явленим ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до нього позовними вимогами. Отже, в задоволенні позову ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до [PERSON] про стягнення боргу за спожитий природний газ, інфляційні втрати, 3% річних та судові витрати через недоведеність заявлених в цій частині вимог до такого відповідача слід відмовити. Судом також було встановлено, що через АТ «Ощадбанк» [PERSON] було перераховано на погашення боргу перед позивачем в жовтні грудні 2023 року загалом 4000 грн., які не були зараховані в рахунок погашення боргу за особовим рахунком № [NUMBER] по [ADDRESS] . В той же час [PERSON] сплатила в рахунок погашення боргу перед позивачем 22 серпня 2024 року - 500 грн., 23 вересня 2024 року - 3000 грн., 30 вересня 2024 року - 3067,11 грн., що підтверджується наданими відповідачкою копіями квитанцій, тобто загалом на суму 6567,11 грн. вже під час перебування позову ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до неї в провадженні суду. При цьому суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на те, що заборгованість виникла з незалежних від неї підстав, оскільки позивач не повинен відповідати за відсутність проведення оплати боргу за спожитий газ відповідачем, оскільки саме споживач зобов`язаний своєчасно проводити оплату наданих позивачем послуг. Отже, оскільки представник позивача, підтверджуючи відсутність боргу за спірний період за спожитий природний газ у його споживачів по [ADDRESS] на час розгляд у справи в суді, підтримував заявлені позовні вимоги в частині стягнення сум, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, то таким чином з [PERSON] на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» підлягає стягненню нараховані в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК та у межах визначених законом строках суми з інфляційних втрат та 3% річних, тобто 413,91 грн. та 127,39 грн. відповідно. Згідно із ч. 3 ст. 142 ЦПК якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Натомість, судом було встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК від 10.01.2024 року серія 12 ААГ № 549714. При цьому за п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Отже, з [PERSON] не можна стягнути судовий збір на користь позивача, виходячи з вимог закону. Суд принагідно зазначає, що на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо ж обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто відповідно до «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» по даній справі, тобто вимог лише відносно [PERSON] , понесені позивачем витрати з оплати судового збору саме в сумі 1514 грн. (3028 / 2 = 1514) підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial