Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач працював з криптобіржею «BINANCE» щодо обміну криптовалюти через платформу Р2Р. Додатковий аккаунт у платіжній системі WISE був потрібен позивачу для тих випадків, коли за день є пере-ліміт на основному аккаунті і він не має можливості проводити угоди в цей день, тому що не може приймати більше кошти. Позивач в криптобіржі «BINANCE» через платформу P2P укладав угоду з будь-якою фізичною особою (покупець), яка виявляла зацікавленість у купівлі криптовалюти, щодо обміну грошових коштів (фіатні валюти) на криптовалюту (USDT). Покупець робив замовлення на яку суму і яку криптовалюту хоче придбати (виставляв ордер на криптобіржі «BINANCE» на платформі P2P), після цього сплачував фіатну валюту на рахунок продавця (позивача) в платіжній системі WISE, продавець (позивач), в свою чергу перераховував із свого акаунту криптобіржі «BINANCE» на аккаунт покупця на криптобіржі «BINANCE» відповідну кількість і вид криптовалюти. Якщо з будь-яких причин позивач не мав можливості прийняти фіатні кошти на свій основний рахунок в платіжній системі WISE то покупець перераховував фіатні кошти на додатковий рахунок в платіжній системі WISE, якій було зареєстровано на ім`я відповідача, але криптовалюту покупцю весь час перераховував позивач зі свого акаунта. З пояснень спеціаліста судом встановлено, що це є стандартна ділова практика у правовідносинах з криптовалютою в Україні. 14.04.2023 за допомогою листування у месенджері «Телеграм» [PERSON] звернувся до [PERSON] з питання використання акаунту WISE, який вже зареєстровано на ім`я [PERSON] , для потреб [PERSON] , а саме для здійснення P2P-платежів різними фізичними особами з подальшим перерахуванням грошових коштів [PERSON] на вказані ним рахунки. Листування відбувалось в період з 14.04.2023 по 19.04.2023. На підтвердження вказаних обставин позивачем суду надані скріншоти листування у месенджері «Телеграм», які суд оцінює як електронний доказ (ст.100 ЦПК України) виходячи з правової позиції ВП ВС у справі № 916/3027/21 від 21.06.2023. Так, Великою Палатою Верховного Суду, у вказаній справі, була сформована правова позиція, відповідно до якої: «Процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постанові КГС ВС від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 (№ в ЄДРСР\~94517830), постанові ОП КГС ВС від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21 (№ в ЄДРСР\~105458813)), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати. Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах. Отже, Верховний Суд послідовно додержується правової позиції про те, що\~роздруківки електронного листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів)\~в розумінні частини першої статті 5 Закону № 851-IV, які могли б, з урахуванням інших наявних у справі доказів, достовірно підтвердити факти укладення між сторонами договорів та їх виконання в конкретних відносинах. При цьому в указаних постановах касаційні суди\~не формулювали висновок, що роздруківки електронного листування взагалі не можуть бути прийняті як допустимі докази, від якого просить відступити Касаційний господарський суд в ухвалі від 24 січня 2023 року в цій справі. Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. Судом проаналізовано зміст листування та поза розумним сумнівом встановлено, що учасниками діалогу є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , оскільки діалог розпочинається зі звернення [PERSON] «Даніїл, добрий день» і далі зі змісту листування відповідач на прохання позивача надсилає йому свій контактний номер телефону « [NUMBER] », яким, виходячи з даних відзиву, користується саме відповідач [PERSON] , а позивач надсилає йому свій номер телефону, файли у форматі .pdf щодо транзакцій на ім`я [PERSON] . Також зі змісту листування випливає, що, ще до початку особистого листування між сторонами справи, на прохання [PERSON] [PERSON] було зареєстровано акаунт WISE, за для зарахування грошових коштів, з подальшим їх перерахуванням [PERSON] . Вказані обставини також знайшли своє підтвердження у показаннях свідка [PERSON] , який показав суду, що саме він знайшов на прохання [PERSON] . [PERSON] , який за 400 грн. 00 коп. погодився зареєструвати для потреб [PERSON] акаунт WISE, а потім вони вже спілкувалися безпосередньо один з одним. Отже, суд критично ставиться до заперечень представника відповідача щодо відсутності доказів листування саме [PERSON] з [PERSON] , оскільки вони спростовані змістом вказаного листування, з якого судом встановлено його учасників [PERSON] та [PERSON] , наявність між ними перемовин та домовленостей щодо зарахування грошових коштів (здійснення P2P-платежів), які фактично належать [PERSON] на рахунок [PERSON] у системі WISE, але за умови їх подальшого перерахування [PERSON] [PERSON] . Відповідно до положень ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів творчої діяльності, завдання шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо із актів цивільного законодавства (ч.3\~ст.11 ЦК України), а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч.5\~ст.11 ЦК України). Суд зазначає, що зі змісту листування випливає, що між [PERSON] та [PERSON] не укладалися жодні правочини, а усні домовленості не були остаточно погоджені у визначеній законодавством України формі. Отже, суд відхиляє доводи Позивача про те, що між ним та [PERSON] фактично був укладений договір комісії, оскільки згідно з приписами ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Предметом комісійного доручення є правочин чи правочини, що комісіонер укладає з третіми особами за рахунок комітента. Предметом договору комісіє є діяльність комісіонера, тобто посередницька послуга, а не сама угода як результат діяльності комісіонера. Предметом договору можуть бути лише юридичні правочини, а не фактичні дії. Відповідно до ч.3 ст.1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Таким чином, домовленості вчинити певні дії між [PERSON] та [PERSON] не є договором комісії у розумінні ст.1011 ЦК України. Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами їхніх спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні нормативні приписи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 83), від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 8.1)). Таким чином, у даній справі судом встановлено, що [PERSON] попросив, а [PERSON] обіцяв отримати на свій рахунок P2P-платежі (peer-to-peer, person-to-person) (переказ коштів між двома особами, що здійснюється за участі електронних сервісів) від третіх осіб, які фактично належні [PERSON] , та одразу передати отримані грошові кошти позивачу. Дії учасників правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. З наданих суду платіжних документів випливає, що у період 12-13 квітня 2023 року на рахунок WISE, який зареєстровано на ім`я [PERSON] було перераховано 25 311,82 доларів США від різних фізичних осіб за криптовалюту, яку перерахував їм позивач наступними платежами: 1. 2023-04-12 о 20:38:23 (за київським часом) покупець AHMAD RAZA фіатна валюта (долар США) в розмірі 6000 USD. В лівій частині є вказівка, що гроші необхідно перерахувати на ім`я [PERSON] . На рахунок в платіжній системі WISE, було зараховано, зареєстрований на ім`я відповідача 6000 USD 12.04.2023р. о 19.43 (центрально європейський час). Гроші було зараховано на рахунок протягом 5 хвилин. 2. 2023-04-13 о 12:03:02 покупець SUKALO DARYA фіатна валюта (долар США) в розмірі 1148,82 USD. В лівій частині є вказівка, що гроші необхідно перерахувати на ім`я [PERSON] . На рахунок в платіжній системі WISE, було зараховано, зареєстрований на ім`я відповідача 1148,82 USD 13.04.2023р. о 11.09 (центрально європейський час). Гроші було зараховано на рахунок протягом 6 хвилин. 3. 2023-04-13 о 12:12:07 покупець SESUGH DAMIAN NGINBEE фіатна валюта (долар США) в розмірі 1998,00 USD. В лівій частині є вказівка, що гроші необхідно перерахувати на ім`я [PERSON] . На рахунок в платіжній системі WISE, було зараховано, зареєстрований на ім`я відповідача 1998,00 USD 13.04.2023р. о 11.17 (центрально європейський час). Гроші було зараховано на рахунок протягом 5 хвилин. 4. 2023-04-13 о 12:15:05 покупець ADIL KHAN фіатна валюта (долар США) в розмірі 850.00 USD В лівій частині є вказівка, що гроші необхідно перерахувати на ім`я [PERSON] . На рахунок в платіжній системі WISE, було зараховано, зареєстрований на ім`я відповідача 850.00 USD 13.04.2023р. о 11.19 (центрально європейський час). Гроші було зараховано на рахунок протягом 4 хвилин. 5. 2023-04-13 о 12:16:24 покупець [PERSON] фіатна валюта (долар США) в розмірі 1000,00 USD В лівій частині є вказівка, що гроші необхідно перерахувати на ім`я [PERSON] . На рахунок в платіжній системі WISE, було зараховано, зареєстрований на ім`я відповідача 1000,00 USD 13.04.2023р. о 11.20 (центрально європейський час). Гроші було зараховано на рахунок протягом 4 хвилин. 6. 2023-04-13 о 12:18:44 покупець MIAN MOMIN AHMED фіатна валюта (долар США) в розмірі 500,00 USD В лівій частині є вказівка, що гроші необхідно перерахувати на ім`я [PERSON] . На рахунок в платіжній системі WISE, було зараховано, зареєстрований на ім`я відповідача 500,00 USD 13.04.2023р. о 11.21 (центрально європейський час). Гроші було зараховано на рахунок протягом 3 хвилин. 7. 2023-04-13 о 12:20:04 покупець ALL IBRAHIM ISMAIL IBRAHIM фіатна валюта (долар США) в розмірі 8000,00 USD В лівій частині є вказівка, що гроші необхідно перерахувати на ім`я [PERSON] . На рахунок в платіжній системі WISE, було зараховано, зареєстрований на ім`я відповідача 8000,00 USD 13.04.2023р. о 11.23 (центрально європейський час). Гроші було зараховано на рахунок протягом 3 хвилин 8. 2023-04-13 о 12:21:13 покупець ASKER ALI фіатна валюта (долар США) в розмірі 2810,00 USD В лівій частині є вказівка, що гроші необхідно перерахувати на ім`я [PERSON] . На рахунок в платіжній системі WISE, було зараховано, зареєстрований на ім`я відповідача 2810,00 USD 13.04.2023р. о 11.23 (центрально європейський час). Гроші було зараховано на рахунок протягом 2 хвилин. 9. 2023-04-13 о 12:23:46 покупець MIAN MOMIN AHMAD фіатна валюта (долар США) в розмірі 1410,00 USD В лівій частині є вказівка, що гроші необхідно перерахувати на ім`я [PERSON] . На рахунок в платіжній системі WISE, було зараховано, зареєстрований на ім`я відповідача 1410,00 USD 13.04.2023р. о 11.26 (центрально європейський час). Гроші було зараховано на рахунок протягом 3 хвилин. 10. 2023-04-13 о 12:41:50 покупець HERMANN DASSE KUETE фіатна валюта (долар США) в розмірі 1595,00 USD В лівій частині є вказівка, що гроші необхідно перерахувати на ім`я [PERSON] . На рахунок в платіжній системі WISE, було зараховано, зареєстрований на ім`я відповідача 1595,00 USD 13.04.2023р. о 11.44 (центрально європейський час). Гроші було зараховано на рахунок протягом 3 хвилин. Однак, в порушення домовленостей, [PERSON] , свою обіцянку перед [PERSON] не виконав і отримані на рахунок WISE грошові кошти [PERSON] не перерахував, на повідомлення та дзвінки позивача не реагував, заблокувавши позивача. При цьому судом встановлено, що 16 травня 2023 року о 09.46.43 профінансовано переказ [PERSON] перераховано та відправлено [PERSON] 23 138,89 євро з допомогою SWIFT - переказу на рахунок [PERSON] на наступні реквізити: ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК рахунок IBAN [NUMBER] . Інформація надана АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду про витребування доказів, підтверджує що 16 травня 2023 року відповідач отримав на свій рахунок в АТ «ПУМБ» ( [NUMBER] ) 23 138 (двадцять три тисячі сто тридцять вісім) Євро 89 євроцентів. Згідно із наданими банком документами вищезазначений платіж було отримано [PERSON] від [PERSON] . Згідно із копією виписки по рахунку за період з 16.05.2023 по 06.10.2023 року грошові кошти було отримано 16.05.2023 року і знято декількома сумами: 16.05.2023 року та 21.06.2023 року. Інших надходжень на рахунок у період з 16.05.2023 року по 06.10.2023 року не було. Саме суд має обов`язок здійснити юридичну кваліфікацію відносин сторін, виходячи зі встановлених під час розгляду справи фактів, і визначити, який припис треба застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є спірні відносини, не є зміною підстави позову (обставин, якими обґрунтований позов) та обраного позивачем способу захисту (предмета позову) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 86)). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункт 43)). Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (пункт 27)). У даній справі грошові кошти у сумі 25\~311,82 доларів США, які надійшли на рахунок [PERSON] у системі WISE, від різних фізичних осіб 12-13 квітня 2023 є власністю позивача, оскільки, як встановлено судом вказані грошові кошти перераховані ними за криптовалюту, яку перерахував їм позивач, що підтверджується квитанціями, і відповідно до усної домовленості [PERSON] був зобов`язаний перерахувати їх на рахунок позивача, але не зробив цього, замість того привласнивши їх собі. Тому до спірних правовідносин слід застосувати приписи статті 1212 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, яка передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 Верховний Суд України, зазначив, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Виходячи з цього, а також з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, номер судового провадження 14-446цс18, можна зробити висновок, що грошові кошти повертаються потерпілому в тій валюті, в якій вони були сплачені, тобто у доларах США. Крім того Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів саме у тій валюті, у якій визначено зобов`язання, а не безумовно в національній валюті України. Таким чином, відповідно до діючого законодавства, у відповідача відсутня правова підстава для утримання в себе перерахованої йому суми коштів в розмірі 25\~311,82 доларів США. З моменту зарахування вказаних коштів на рахунок відповідача за кожним переказом у нього виник обов`язок з їх повернення позивачу як таких, що отримані ним без достатньої правової підстави. З огляду на вказане позовна вимога про стягнення грошових коштів у сумі 25\~311,82 доларів США підлягає задоволенню. Крім того, частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 01 червня 2016 року справа № 910/22034/15, стаття 625 ЦК розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК. Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК. Велика Палата Верховного Суду підтвердила актуальність наведеної вище правової позиції. У пункті 41 постанови від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що «у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК». Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, номер судового провадження 14-446цс18, підтверджуючи актуальність правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, зазначила, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При цьому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума у валюті, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим для виконання зобов`язання, до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Від дня зарахування відповідачу коштів до дня ухвалення рішення по справі минуло 585 днів. Позивачем надано розрахунок 3% річних, який відповідачем не спростований, а тому суд приймає його та доходить висновку, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від суми безпідставно отриманих грошових коштів станом на 20.11.2024 у розмірі 1\~217,01 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9 988 грн. 84 коп., що підтверджується квитанціями, а також він поніс витрати, які пов`язані із розглядом справи у розмірі 2 725 грн. 00 коп. (залучення перекладача) (п.2 ч.2 ст.133 ЦПК України), а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягненню судовий збір та витрати, пов`язані із розглядом справи. Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача адвокатом Бережною Я.С., до закінчення судових дебатів, зроблена заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити позивачу строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат, які вона сплатила у зв`язку з розглядом справи. Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання, у відповідності до п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України.

Outcome: approved