Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

У лютому 2024 року до суду звернулося ТОВ «Коллект Центр» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову товариство вказувало, що 10 жовтня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Маніфою» було укладено договір позики № 3309221, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 3 000,00 грн., строком користування до 06 листопада 2021 року (27 днів), з процентною ставкою в розмірі 1,592% від суми позики за кожен день користування позикою (середньоденний, акційний, фіксований розмір) в межах повного строку позики. В свою чергу, позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. 09 лютого 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики № 3309221 від 10.10.2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором, станом на 10.01.2023 року, утворилася заборгованість у розмірі 39\~261,90 грн., яка складається із: 3000,00 грн. суми кредиту, 36\~261,90 грн. нарахованих процентів на дату відступлення права вимоги. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути з відповідач заборгованість у розмірі 30\~761,90 грн., з яких: 3000,00 грн. сума кредиту та 27\~761,90 грн. заборгованість за відсотками, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13\~000,00 грн. Ухвалою судді від 23 лютого 2024 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено справу до розгляду. Зобов`язано позивача направити до суду докази в оригіналах, втому числі оригінали електронних доказів на підтвердження факту укладання договорів (а.с. 53). 06 березня 2024 року до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 71-72, 77-78). 12 березня 2024 року до суду від позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли оригінали електронних доказів (а.с. 91-92). Ухвалою суду від 20 травня 2024 року задоволено клопотання позивача, витребувано від АТ КБ «Приватбанк» виписку по рахунку [PERSON] (а.с. 99). 03 липня 2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 120-126). Відповідач у поданому відзиві на позов висловила свою незгоду з позовом. Вказала, що нараховані їй відсотки є необґрунтованими, оскільки нараховувалися поза строком дії договору кредиту. 25 липня 2024 року до суду від позивача надійшла письмові пояснення (а.с. 153-156). У судове засідання представник позивача ТОВ «Коллект Центр» не прибув. У поданій до суду заяві просили справу розглядати без участі представника товариства. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, просила справу розглянути за її відсутності. Представники третіх осіб - ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не прибули з невідомих суду причин, були належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки своїх представників суд не повідомили. Свого відношення до позову не висловили. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 10 жовтня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики № 3309221. Зазначений договір було укладено відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою» та розміщених їх сайті https://money4you.ua/ru/o-nas/normatyvna-dokumentatsiya/. Згідно п. п. 2.3.1 - 2.3.4 договору: тип позики - короткострокова, сума позики складає 3 000,00 гривень, строк позики: до 06 листопада 2021 року (27 днів). Відповідно до п. 2.4.2 договору середньоденний розмір процентів за користування позикою акційний, фіксований 1,59200% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. За п. 2.4.3. базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п. 4.1.1 договору позикодавець зобов`язаний перерахувати суму позики на вказані банківські реквізити позичальника. Договір позики було підписано позичальником [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора f34038. До укладання кредитного договору відповідач [PERSON] ознайомилася із Паспортом споживчого кредиту (позики), про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором f53103, таблицею обчислення загальної вартості кредиту (позики), реальної річної процентної ставки за договором та графіком нарахувань, про що також свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором f34038 (а.с. 9-10). Підписавши договір про надання кредиту (позики), відповідач [PERSON] взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в розмірі 3000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів 10.10.2021 року о 17:30:06 на платіжну картку відповідача № [NUMBER] ……3594, що постає із листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.04.2023 року (а.с. 13). Із виписки по рахунку [PERSON] , наданої АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що картка № [NUMBER] належить [PERSON] , на яку 10.10.2021 року були зараховані грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. (а.с. 112-118). Вказаною карткою відповідач активно користувалася, здійснювала придбання товару, поповнювала мобільний рахунок, переказувала кошти на інші картки, поповнювала власну картку тощо. 09 лютого 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до вимог якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. За п. 2.1. договору факторингу первинний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується здійснити фінансування та прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту і стає новим кредитором за договорами, укладеними між клієнтом і боржниками. Згідно п. 2.2. договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимог від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Договір позики № 3309221 вказано за порядковим номером 765 у реєстрі боржників. Сума заборгованості за основною сумою боргу складає 3000,00 грн., сума заборгованості за процентами 6\~111,90 грн. (а.с. 22). 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до вимог якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. За п. 2.1. договору факторингу первинний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до боржників. Відповідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кількістю 207307, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей. Договір позики № 3309221 вказано за порядковим номером 32289 у реєстрі боржників. Сума заборгованості за основною сумою боргу складає 3000,00 грн., сума заборгованості за процентами 36\~261,90 грн., а всього 39\~261,90 грн. (а.с. 30). Отже, до позивача ТОВ «Коллект Центр» відповідно до укладеного договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 39 261,90 грн. Позивачем до стягнення було заявлено заборгованість у меншому розмірі, а саме 30\~761,90 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та 27\~761,90 грн. заборгованість за процентами. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір кредиту (позики) № 3309221 з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором f34038, надісланим кредитором позичальнику у електронному смс-повідомленні, що свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину. Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Відповідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач заявив про стягнення заборгованості у розмірі 30\~761,90 грн., яка складається із: 3\~000,00 грн. суми кредиту та 27\~761,90 грн. заборгованості за процентами. Як вбачається з матеріалів справи, та постає із Додатку № 1 до договору позики від 10.10.2021 року, що є Розрахунком за договором позики (а.с. 9), основними параметрами позики є: сума позики 3000,00 грн., строк позики до 06.11.2021 року (27 днів), середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,592%. Таким чином, строк дії договору закінчився 06 листопада 2021 року, до цього часу його умови сторонами не змінювалися. Відповідно до п. 3.6. договору позики, у випадку укладення Додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою у період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою на підстав фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п. 2.4.3.); графік нарахувань визначається додатковою угодою. Таким чином, продовження строку дії позики можливе лише у випадку укладення додаткової угоди до договору, а нарахування процентів за користування позикою можливе лише в період дії такої додаткової угоди та у відповідності до графіку нарахувань, що визначається у цій додатковій угоді. Доказів того факту, що договір позики після 06 листопада 2021 року було пролонговано шляхом укладання додаткової угоди та строк користування позикою (кредитом) збільшено, матеріали справи не містять, а не сплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін (у тому числі вчинення відповідних дій). Таким чином, з огляду на встановлені судом конкретні обставини справи, відсутність доказів сплати відповідачем кредитної заборгованості, той факт, що договір позики № 3309221 від 10 жовтня 2021 року діяв лише до 06 листопада 2021 року, із акційною середньоденною процентною ставкою 1,592% в день, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором позики у загальному розмірі 4289,52 грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за кредитом та 1289,52 грн. - сума заборгованості за процентами (3000,00 грн. х 27 днів х 1,592%) в межах строку кредитування. Оскільки, після спливу строку кредитування відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України фінансові установи не мали права нараховувати відсотки за кредитами, тому вимоги про стягнення відсотків, які нараховані після закінчення строків кредитування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог банк не заявляв. За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може наставити відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Позивачем не заявлялися позовні вимоги до відповідача щодо стягнення з неї 3% річних від прострочених сум та інфляційних втрат, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту укладання договору позики № 3309221 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] стороною позивача при зверненні до суду було надано електронні докази в паперовій формі. На виконання ухвали суду про витребування доказів, позивачем надано оригінали укладених договорів з додатками, паспорт позики, розрахунок за договором позики, докази перерахування коштів відповідачу у форматі pdf файлів на CD диску, які були досліджені судом у ході розгляду справи. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Станом на день розгляду справи відповідач не надала суду належні і допустимі докази на спростування встановлених судом обставин та позову у повному обсязі, у тому числі щодо визначення іншого розміру боргу. У п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п. 58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики, що виникла станом на 10.01.2023 року, у загальному розмірі 4289,52 грн., що складається із: 3000,00 грн. заборгованості за кредитом та 1289,52 грн. заборгованості за процентами. При цьому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 26\~472,38 грн. (27\~761,90 1289,52). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Позов судом було задоволено у загальному розмірі 4289,52 грн., що становить 13,94% від заявленого розміру 30\~761,90 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовним вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 422,10 грн. (13,94% від 3028,00 грн.). При цьому, позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача судового збору у розмірі 2605,90 грн. (3028,00 422,10). Вирішуючи питання щодо витрат професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявки на надання юридичної допомоги № 670 від 02.01.2024 року на суму 13\~000,00 грн., витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року, платіжної інструкції № 0406030000 від 10.01.2024 року, що підтверджують розрахунок вартості наданої правової допомоги та понесених позивачем витрат на таку допомогу. Враховуючи часткове задоволення судом позову на 13,94%, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 1812,20 грн. витрат на правову допомогу. При цьому, позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 11\~187,80 грн. (13\~000,00 1812,20). Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів.

Outcome: partial