Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Адвокат Куценко Валерій Анатолійович, який діє від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою та просив видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] [INFO] РНОКПП [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] [INFO] РНОКПП [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] приїжджати та особисто спілкуватися з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] за місцем мешкання [PERSON] : [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] телефонне спілкування з [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . В обґрунтування поданої заяви зазначив, що громадянка [PERSON] [INFO] є особою похилого віку, пенсіонер та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Під час перебування у шлюбі у громадянки [PERSON] народилося двоє синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Зі старшим сином [PERSON] стосунків не підтримує уже тривалий час з причини його неналежної поведінки та ведення способу життя. 3 меншим сином у заявниці були міцні родинні відносини. Менший син заявниці [PERSON] - [PERSON] [INFO] помер у шпиталі від вогнепальних поранень, які ним були отримані при виконанні військового обов`язку по захисту України під час збройної агресії росії. Після смерті брата, заінтересована особа [PERSON] довідавшись, що мати почала отримувати допомогу від держави, яка передбачена у разі загибелі сина, почав вимагати від матері грошові кошти за неіснуючі нібито борги, які він сплачував за свого брата [PERSON] , які у останнього виникли під час азартних ігор. На відмову матері надати йому грошові кошти він телефонує заявниці та погрожує їй тим, що визнає її психічно хворою людиною та забере усі кошти, якщо вона не буде давати йому гроші. На неодноразові звернення заявниці до правоохоронних органів, працівниками правоохоронних органів з заінтересованою особою проведено зустрічі, проте не прийнято мір по запобіганню домашнього психологічного насилля з боку громадянина [PERSON] відносно матері [PERSON] . Звернув увагу суду, що заінтересована особа своєю поведінкою вчиняє психологічне домашнє насилля, перешкоджає заявниці нормально жити, звернення заявниці за захистом до правоохоронних органів жодної дієвої реакції або допомоги, в якомусь впливі на [PERSON] , який буквально психологічно затероризував своєю поведінкою заявниця так і не отримала. Заявниця змушена відмовитися від користування телефоном із за погроз з боку сина. Також вказує про те, що заявниця являється людиною достатньо похилого віку та стан її здоров`я відповідає віку, однак в зв`язку з неналежною та протиправною поведінкою [PERSON] стан її здоров?я значно погіршився в результаті конфлікту, який ініціює саме [PERSON] , адже саме він скоює на заявницю психологічний тиск погрожуючи визнати її психічно хворою людиною, що різко вплинуло на стан фізичного здоров`я та моральний стан заявниці, вона не може більше терпіти постійні чіпляння з боку [PERSON] і єдиним вирішенням цього питання є ухвалення судом стосовно [PERSON] обмежувального припису, яким заборонити йому подальше спілкування з заявницею в телефонному і особистому контакті. Також покликається на те, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, які представник заявника вважає наявними та достатніми при зазначених вище обставинах, та зазначає, що новели ЦПК України, внесені Законом №2229-VIII, щодо видачі обмежувальних приписів, необхідно розглядати в контексті норм Стамбульської конвенції, яким вони відповідають за своєю суттю, для гармонізації з якими були прийняті, а Стамбульська конвенція зобов?язує вжити необхідних заходів для забезпечення того, щоб належні обмежувальні приписи були доступними для жертв усіх форм насильства. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 листопада 2024 року зазначена справа розподілена та передана судді Левицькій Н.В. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку окремого провадження з призначенням судового засідання з викликом заявника та заінтересованої особи на 14 год 00 хв. 11 листопада 2024 року. 11.11.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.11.2024 з урахуванням поданої Адвокатом Куценко В.А. заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю у судовому засіданні по кримінальному провадженні у Баглійському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, яке призначено на 14 год. 00 хв. 11.11.2024. В судовому засіданні представник заявника вимоги підтримав з підстав зазначених у заяві, зокрема зазначив, що [PERSON] своєю поведінкою вчиняє психологічне домашнє насилля, перешкоджає заявниці нормально жити. Вважає, що додані до заяви матеріали підтверджують зазначені у заяві обставини та є достатніми для видачі обмежувального припису. [PERSON] підтримала вимоги свого представника та зазначила, що [PERSON] , який є її сином, участі у її житті не бере. Підтвердила, що після смерті сина [PERSON] , [PERSON] деякий час приїжджав до неї, однак у них виникали непорозуміння. Після призначеної їй допомоги, почав вимагати у неї гроші, які колись вона просила дати сину [PERSON] , однак вважає, що ніяких грошей не винна, оскільки надавши дозвіл продати 1/2 квартири, син [PERSON] не говорив їм про те, що ці кошти потрібно буде повернути. Також зазначила, що її син [PERSON] постійно телефонує їй, однак на такі телефонні дзвінки вона не відповідає та з сином не спілкується. Заінтересована особа [PERSON] заперечив щодо задоволення поданої заяви та зазначив, що наведені у поданій заяві обставини не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами. Пояснив, що він є сином заявниці. Після смерті брата, він з матір`ю підтримував стосунки, спілкувався з нею та відвідував її до 20.02.2024, допомагав матері щодо вирішення питання оформлення допомоги у зв`язку із загибеллю сина, який був військовим. Зазначив, що у матері є проблеми зі здоров`ям, що підтверджується довідкою про стан здоров`я від 20.06.2024, яку він отримав у сімейного лікаря матері, також у матері з`явились проблеми з пам`яттю, оскільки вона часто не пам`ятає деяких подій, які відбувались. Не заперечив, що постійно телефонував мамі, однак на телефонні дзвінки вона не відповідала. Після 20.02.2024 був за місцем її проживання лише один раз, однак мати двері не відчинила. Намагався поспілкуватися з матір`ю по телефону один раз 06.10.2024 на день народження батька, однак вона почала кричати та перервала дзвінок. Вважає, що така поведінка матері є наслідком стану її здоров`я та тісного спілкування із його колишньою дружиною [PERSON] .. Також підтвердив, що розмовляв із матір`ю про кошти та говорив їй, щоб вона йому повернула гроші, які колись просила надати його брату, у якого були проблеми та борги та які він йому дав шляхом надання згоди на продаж 1/2 квартири, яка належала їм двом на праві спільної власності. Просив в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити. Заслухавши пояснення заявника та її представника, заінтересованої особи, допитаного свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд зазначає наступне. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Відповідно ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Главою 13 розділу IV ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Згідно з п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У пункті 7 частини 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно частини 10 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини 1статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно частини 1статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23), зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) вказано, що «оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22)). Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Оцінюючи доводи поданої заяви, суд виходить з такого. Відповідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). Відповідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного, економічного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі справа № 216/4309/21, провадження № 61-1199св22. Суд, перевіривши подану заяву, вважає за необхідне звернути увагу, що представник заявниці, фактично посилається на застосування відносно неї, сином [PERSON] , психологічного насильства, що вплинуло на стан фізичного здоров`я [PERSON] .. З доводів сторін у даній справі та показів свідка [PERSON] вбачається, що дійсно між матір`ю та сином склалася конфліктна ситуація. Разом з тим, суд дослідивши подані докази, вивчивши та дослідивши аргументи кожної із сторін вважає, що заявником не доведено вчинення [PERSON] психологічного насилля відносно [PERSON] . Як на підставу видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , представник заявниці посилається на те, що [PERSON] після смерті брата систематично телефонує матері [PERSON] , вимагає у неї гроші та погрожує їй тим, що визнає її психічно хворою людиною, забере усі кошти, якщо мати не буде давати йому гроші, чим скоює психологічний тиск такою неналежною та протиправною поведінкою. Однак, слід зазначити, що посилаючись на те, що [PERSON] своєю поведінкою вчиняє психологічне домашнє насильство, заявницею та її представником не надано будь-яких відомостей, окрім пояснень про те, що її син скоює на заявницю психологічний тиск телефонуючи та погрожуючи визнати її психічно хворою людиною, вимагає гроші та перешкоджає заявниці нормально жити, у зв`язку із чим вона зверталась за захистом до правоохоронних органів. Так, відповідно наданої заявником копії довідки за матеріалами ЄО №4929 від 16.05.2024, ДОП СП ВП №1 Кам`янського РУП ст.лейтенант поліції Назар Матюшин розглянув матеріали та встановив, що 20.07.2024 року надійшов матеріал для подальшого розгляду та прийняття рішення, згідно Закону України «Про звернення громадян». 20.07.2024 року до ЧЧ ВП №1 КРУП з заявою звернулась гр. [PERSON] , в якій просить ОНП прийняти міри до її сина гр. [PERSON] , 1967 р.н., який систематично вчиняє домашнє насилля психологічного характеру. При опитуванні гр. [PERSON] , 1945 р.н., пояснила, що її гр. [PERSON] , 1967 р.н. постійно телефонує та присилає смс повідомлення на телефон та вимагає повернення грошових коштів які він витратив на молодшого брата. При спілкуванні гр. [PERSON] від дачі письмового пояснення відмовився згідно ст. 63 КУ, однак останній пояснив, що його мати має психічні розлади які підтверджуються медичною довідкою від 20.06.2024 року. Також гр. [PERSON] повідомив, що в його матері, із-за хвороби, можуть бути проблеми з пам`яттю. Гроші гр. [PERSON] не вимагає, а прохає повернути ті гроші, які він дав у борг матері для вирішення питань його молодшого брата. На основі вищевикладеного, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду матеріалу, інформація викладена у повідомлені не містить даних, які б вказувала на наявність кримінального правопорушення і враховуючи те, що між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , склалися цивільно-правові відносини які розглядаються в суді в порядку приватного звернення одною із сторін, вважав би повідомлення розглянутим. Також, відповідно до наданої заявником копії довідки за матеріалами ЄО №9086 від 14.08.2024, ДОП СП ВП №1 Кам`янського РУП ст. лейтенант поліції Назар Матюшин розглянув матеріали та встановив, що 19.04.2024 року надійшов матеріал для подальшого розгляду та прийняття рішення, згідно Закону України «Про звернення громадян». 19.04.2024 року до ЧЧ ВП №1 КРУП з заявою звернулась гр. [PERSON] , в якій просить ОНП прийняти міри до гр. [PERSON] , який по телефону погрожував фізичною розправою. Під час опитування гр. [PERSON] , 1945 р.н., пояснила, що 19.04.2024 року о 10:44 год. їй зателефонував син гр. [PERSON] , 1967 р.н., та почав погрожувати. Погрожує гр. [PERSON] зі свого місця мешкання за адресою [ADDRESS] . В подальшому було відвідано адресу [ADDRESS] , однак на момент відвідування гр. [PERSON] вдома не було. При опитуванні сусідки з будинку [ADDRESS] , що гр. [PERSON] закрита людина та ні з ким не спілкується окрім своєї матері. З мамою він спілкується по 3 рази на день та жодного разу, мешканка будинку 51, не чула, щоб гр. [PERSON] погрожував своїй матері. Також, мешканка будинку [ADDRESS] , пояснила, що після смерті молодшого сина гр. [PERSON] отримала психічну травму та має вади зі здоров?ям. Встановити місцезнаходження гр. [PERSON] та опитати його за даним фактом не надалось можливим. Виходячи з вищевикладеного, вважав би повідомлення розглянутим. Із встановлених у справі обставин та наданих суду доказів, вбачається відсутність факту вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] , а звернення заявниці до правоохоронних органів, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства заінтересованою особою щодо матері, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20) та від 16 серпня 2021 року № 361/1110/20 (провадження № 61-10458св20). Надані в судовому засіданні пояснення учасників справи свідчать лише про наявність неприязнених відносин між сторонами конфлікту через відсутність взаємопорозуміння. При цьому, суд також звертає увагу на те, що заявницею не надано суду доказів, які б підтверджували, що [PERSON] постійно телефонує та погрожує їй, та таким чином вчиняє дії, які мають ознаки психологічного насильства. Більше того, заявник у судовому засіданні вказала про те, що вона не відповідає на телефонні дзвінки сина та не спілкується з ним. Також заявник не вказує часові межі вчинення щодо неї неправомірних дій, а зазначає тільки, що це відбувається протягом тривалого часу. Окрім того, до матеріалів справи не долучено відповідних доказів, з яких можна було б встановити ризики для постраждалої особи, які б, у свою чергу, свідчили про необхідність застосування того чи іншого обмеження для кривдника. Відтак, суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх, у своїй сукупності доказів, окрім пояснень заявниці, про систематичність поведінки [PERSON] , яка може бути розцінена як домашнє насильство, і яка, наче б то триває вже певний час, до поданої заяви не надано. При цьому, представник заявника просить обмежити права [PERSON] на максимальний строк - 6 місяців, хоча встановлення обмеження прав кривдника, є крайнім заходом, навіть у випадку встановлення високих ризиків небезпеки, яка загрожує постраждалій особі. У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2020 року у справі «Левчук проти України» («Levchuk v. Uкrаіnе», заява № 17496/19) зазначено, що: «там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» («Irina Smirnova v. Ukrainе»), від 13 жовтня 2016 року № 1870/05, пункти 71 та 89). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому. У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20 зазначено про те, що систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними. Поряд із цим у даному випадку жодної постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства не долучено. Більше того, заявником не вказано ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для неї, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Таким чином до суду також не надано належних й допустимих доказів на підтвердження ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо [PERSON] обмежувального припису, що є процесуальним обов`язком заявника у силу статей 12, 81 ЦПК України. Верховний Суд в своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Таким чином, досліджені у справі письмові докази та їх належна оцінка в сукупності дають підстави вважати про відсутність підстав для задоволення заяви. Відповідно до вимог ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed