Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

20.09.2024 року [PERSON] звернувсь до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 24.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЛМУЮ Волинської області, (актовий запис №153). Окрім цього, просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із суми судового збору в розмірі 968,96 грн. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн. Вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.02.2012 року На початку сімейного життя шлюбні відносини позивача з відповідачем складалися добре, однак на даний момент подружжя разом не проживає, шлюбні відносини між сторонами припинились. Сторони перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє господарство, а також у них з`явились розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та ведення спільного побуту. Всі зусилля щодо знаходження компромісу між сторонами не дали жодних результатів, тому позивач вважає, що наразі немає можливості збереження сім`ї. На даний час шлюб носить формальний характер та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сумісне життя, примирення, збереження між сторонами сім`ї, позивач вважає неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Відтак, укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню з таких підстав. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі (а.с. 14). В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.15 звортній бік,), в резолютивній частині поданої позовної заяви просив проводити розгляд за його відсутності (а.с. 3). Представник позивача - адвокат Герасимчук Олег Олександрович також не з`явився в судове засідання, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 16). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань до суду не надсилала (а.с. 18, 20). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 24.02.2012 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЛМУЮ Волинської області, (актовий запис №153), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно (а.с. 6- зворотній бік). З матеріалів справи вбачається, що дійсною причиною розірвання шлюбу стали втрата сторонами почуття любові, розуміння один одного та наявність розбіжностей в поглядах на сімейне життя та обов`язки з ведення спільного господарства. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, яка зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено, кожен з них проживає окремо. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім`я існує формально, і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача сум судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом достовірно\~встановлено,\~що при\~зверненні до\~суду з\~позовною заявою,\~позивачем надано\~суду відомості\~про орієнтовний\~розмір судових\~витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, та повідомлено, що позивачем вже понесено витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень. Окрім цього, відповідно до умов п. 3.1 розділу 3 «Ціна договору та порядок розрахунку» Договору про надання правової допомоги від 06.09.2024 року, укладеного між Адвокатом фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] (Клієнт), вбачається, що Клієнт сплачує Адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 5 000,00 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції. За надання правової допомоги гонорар сплачується авансом в безготівковій формі на розрахунковий або картковий рахунок Адвоката (а.с. 8). Проте, ні до позовної заяви, ні в подальшому, стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження понесення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, зокрема, в сумі 5 000,00 гривень. Таким чином, факт понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката суду повністю недоведений, не підтверджується жодними доказами по справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, як про це просить позивач. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 гривень (а.с. 1). З огляду на задоволення судом позовних вимог про розірвання шлюбу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 гривень.

Outcome: approved