Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Адвокат Дирбавка Р.М. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за позивачкою право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги представник позивачки мотивував тим, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Капріян С.В. від 23 квітня 2024 р. № 1084/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. Постанова мотивована тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної ради 15 березня 1990 року, вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилося до колгоспного двору і кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року у такому господарстві, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в цьому господарстві між членами колишнього колгоспного двору не визначені. Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) в домогосподарстві у [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: голова двору [PERSON] , [INFO] ; дружина [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; невістка [PERSON] , [INFO] ; внучка [PERSON] , [INFO] ; внучка [PERSON] , [INFO] ; внучка [PERSON] , [INFO] . Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є дочка [PERSON] та син [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] та належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Дружина [PERSON] - [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка його частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, однак не оформила документи про спадкування. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за вищевказаною адресою, дане домоволодіння складається із: А) житлового будинку 1956 року спорудження, площею 103,7 кв.м; Б) навісу 1956 року спорудження, площею 23,4 кв.м; В) стодоли 1956 року спорудження, площею 25,1 кв.м; Г) навісу 1956 року спорудження, площею 22,3 кв.м; Д) літньої кухні 1970/1991 років спорудження, площею 59,2 кв.м; Е) сараю 1956 року спорудження, площею 34,6 кв.м; Є) сараю 1956 року спорудження, площею 9,1 кв.м та Ж) сараю 1956 року спорудження, площею 6,1 кв.м. Ринкова вартість спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 10.04.2024 становить 142 617 гривень. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області 14 березня 2014 року, позивачка [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] земельну ділянку площею 0,9266 га, що належала померлій на праві приватної власності. Ухвалою суду від 26.07.2024 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, через свого представника - адвоката Паньківа В.Д. 13.08.2024подали до суду зустрічний позов до [PERSON] та просять: визнати за позивачем [PERSON] право власності на 2/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; визнати за кожним з позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/7 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що право власності на майно, що належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Станом на 15 квітня 1991 року у спадковому господарстві по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, кожному члену колгоспного двору належало право власності на 1/7 частку у даному господарстві. Ухвалою суду від 15 серпня 2024 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 31.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки-відповідачки [PERSON] - адвокат Дирбавка Р.М. 25.11.2024 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки-відповідачки, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Представник відповідачів-позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Паньків В.Д. 25.11.2024 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності відповідачів-позивачів, зустрічний позов просить задовольнити. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15 березня 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14 лютого 1990 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Із копії інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 79825, виданої 15.03.2024 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012, вбачається, що нерухоме майно, яке знаходиться у [ADDRESS] належить голові колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 15.03.1990 на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990, реєстровий № 360. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією витягу з погосподарської книги № 8 Поточищенської сільської ради за 1991-1995 роки, виданою Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , головою якого є [PERSON] , - «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 у домогосподарстві по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: голова двору [PERSON] , [INFO] ; дружина [PERSON] , 1932 р.н.; син [PERSON] , [INFO] ; невістка [PERSON] , [INFO] ; внучка [PERSON] , [INFO] ; внучка [PERSON] , [INFO] ; внучка [PERSON] , [INFO] ; суспільна група господарства - колгоспний двір, що стверджується копією довідки № 12-83, виданої 19.02.2024 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/7 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. Член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 19 від 21 жовтня 2006 р., що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21 жовтня 2006 р. виконкомом Дихтинецької сільської ради Путильського району Чернівецької області. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27 травня 2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, вбачається, що член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 551 від 27 травня 2008 р. Член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 3 від 14 червня 2013 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09 липня 2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] у віці 84 роки у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 29 від 12 листопада 2001 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 2001 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] ,1932 р.н., що стверджується копією довідки № 12-215, виданої 18.04.2024 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що [PERSON] , на день одруження 34 роки, та [PERSON] , на день одруження 18 років, були подружжям свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 13 лютого 1962 р., актовий запис № 61 від 31 травня 1948 р. Родинні відносини між позивачкою-відповідачкою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [PERSON] , як дочкою та батьком, матір`ю стверджується копіями: повторного свідоцтва про народження позивачки-відповідачки серії [NUMBER] , виданого 25 жовтня 2024 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 20 від 19 травня 1956 р.; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 1980 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що позивачка-відповідачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 4 від 09 лютого 1980 р. Відповідач-позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , актовий запис за № 9 від 16 лютого 1962 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 лютого 1962 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] заповіту не вчиняв. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочка - позивачка-відповідачка [PERSON] , син - відповідач-позивач [PERSON] та дружина [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак не зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Інформаційною довідкою № 76709716 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 23.04.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. Діти спадкодавця - позивачка-відповідачка [PERSON] та відповідач-позивач [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги за законом, спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняли, оскільки фактично не вступили в управління або володіння спадковим майном та у строк, визначений ч.2 ст.549 ЦК УРСР, не подали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Враховуючи вищенаведене, право на спадкування на все спадкове майно [PERSON] одержала [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належали йому як члену колишнього колгоспного двору, яку успадкувала [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. Член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] у віці 77 років у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 27 від 14 вересня 2009 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 вересня 2009 р. виконкомом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , 1932 року народження, на день смерті (12.09.209) проживала та була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 12-432, виданою 04.09.2024 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. [PERSON] заповіту не вчиняла. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка - позивачка-відповідачка [PERSON] та син - відповідач-позивач [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Із копії спадкової справи № 58/2010, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (30.01.2010). Копією Витягу № 22743932 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 01.02.2010 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 48803606 (номер у нотаріуса 58), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Відповідач-позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняв, оскільки не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю [PERSON] майно одержала позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , позивачка-відповідачка [PERSON] 30.01.2010 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Їй, державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області 14.03.2014, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 295, на земельну ділянку площею 0,9266 га, кадастровий номер 2621683400:06:001:0152, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ № 063452. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 2/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 1/7 частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/7 частки успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на дану частку спадкового майна [PERSON] не зверталася. Підставою звернення позивачки-відповідачки [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 1084/02-31 від 23 квітня 2024 р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , та спадкоємцем якого була дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав, з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 22.03.2024, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1956 р., господарські будівлі та споруди - в 1956, 1970, 1991 роках. Ринкова вартість житлового будинку «А» (згідно технічного паспорту загальною площею 76,9 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м, рік побудови 1956), господарських будівель та споруд, що знаходяться за вищевказаною адресою, станом на 10.04.2024 становить 142617 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 10042024_01248/С, складеного ФОП [PERSON] . За житловим будинком по [ADDRESS] числиться земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,25 га, про що свідчить довідка № 12-509, видана 10.10.2024 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 376334708, сформованої 29.04.2024, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 15.03.1990 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/7 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] 1/7 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , однак до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на дану частку спадкового майна не зверталася. Крім того, їй належить 1/7 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить по 2/7 частки. Позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті матері [PERSON] 2/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки між членами бувшого колгоспного двору у ньому не визначені, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дані частки нерухомого майна. Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] правомірно набули право власності на 1/7 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в цілому та визнання за відповідачем-позивачем [PERSON] права власності на 2/7 частки даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог за первісним та зустрічним позовами з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 112, 120, 121, 123, 524-526, 529, 548, 549, 553, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1267-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial