Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

В обґрунтування позову зазначив, що 13.09.2022 р. між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №1010543518 , на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 111\~956,03 грн. Згідно з умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, втім, відповідач умови договору не виконав, тому станом на 01.02.2024 р. має заборгованість в розмірі 120903,43 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 99505,73 грн., заборгованість за процентами - 10,56 грн., заборгованість за комісією 21387,14 грн. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Представник позивача просив суд про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, встановлено, що 13.09.2022 р. між сторонами було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №1010543518 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На підставі кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 111\~956,03 грн.на строк 36 місяців, розмір процентної ставки 0,01% річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4%. Підписавши договір, відповідач підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, у тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). Вказані документи скріплено підписами сторін договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, яким він обґрунтовував вимоги позову,встановлено, що станом на 01.02.2024 р. відповідач має заборгованість в розмірі 120903,43 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 99505,73 грн., заборгованість за процентами - 10,56 грн., заборгованість за комісією 21387,14 грн. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив в анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2024 р. справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Правовідносини між учасниками справи виникли з грошового зобов`язання,яке виникло на підставі договору, та відповідальності за його невиконання. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі статті 213\~ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. За змістом ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні у ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Згідно з ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стосовно позовної давності суд зазначає наступне. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 256, 257 ЦК України). Статтею 264 того ж Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Окрім того, 11.03.2020 року постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину(п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 24.02.2022р. Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії ( п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 УК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 1 липня 2023 року завершено дію карантину (Постанова КМУ № 651 від 27.06.2023 року). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11.03.2020 р. продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Кредитний договір укладено між сторонами 13.09.2022 р. З огляду на викладене, беручи до уваги невиконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №1010543518 від 13.09.2022 р. в розмірі 99516,29 грн. (станом на 01.02.2024 р.), яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 99505,73 грн., заборгованість за процентами 10,56 грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією в розмірі 21387,14 грн., то для суду наявні підстави для задоволення даної вимоги позову, виходячи з наступного. Не дивлячись на те, що законодавством встановлена свобода договору, його положення не повинні суперечити законодавчо встановленим обмеженням. Якщо договір або його положення суперечать законодавству, той факт, що сторони добровільно підписали такий договір, не може свідчити про легалізацію такого договору або відповідного положення. Колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі\~№363/1834/17\~зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.\~Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням\~(близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)). Банкам забороняється\~вимагати від\~клієнта придбання\~будь-яких\~товарів чи\~послуг від\~банку або\~від спорідненої\~чи пов`язаної\~особи банку\~як обов`язкову\~умову надання\~банківських послуг\~(частина\~третя статті\~55\~Закону №\~2121-III),\~однією із\~яких є\~розміщення залучених\~у вклади\~(депозити),\~у тому\~числі на\~поточні рахунки,\~коштів та\~банківських металів\~від свого\~імені,\~на власних\~умовах та\~на власний\~ризик (пункт\~3\~частини третьої\~статті 47\~цього Закону),\~зокрема надання\~споживчого кредиту.\~Тому банк\~не може\~стягувати з\~позичальника платежі\~за дії,\~які він\~вчиняє на\~власну користь\~(ведення\~кредитної справи,\~договору,\~розрахунок і\~облік заборгованості\~за кредитним\~договором тощо),\~чи за\~дії,\~які позичальник\~вчиняє на\~користь банку\~(наприклад,\~прийняття платежу\~від позичальника),\~чи за\~дії,\~що їх\~вчиняє банк\~або позичальник\~з метою\~встановлення,\~зміни,\~припинення правовідносин\~(укладення\~кредитного договору,\~внесення до\~нього змін\~тощо).\~Отже,\~ банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі №363/1834/17). Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, та при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 2\~422,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1\~993,56 грн., враховуючи наступний розрахунок: 99516,29 х 2422,00 : 120\~903,43.

Outcome: partial