Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача : Кам"янець-Подільська міська рада, про визнання права власності на господарські будівлі. Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року залишено позовну заяву без руху. Позивачі, змінивши предмет позову, звернулись до суду із позовом про витребування з чужого незаконного володіння та повернення у власність господарських будівель. Ухвалою суду від 05 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні. У підготовчому судовому засіданні суд з`ясував відношення сторін до позову, оскільки, при вивченні матеріалів справи, встановлено, що відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позову [PERSON] та [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння та повернення у власність господарських будівель. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивачі,\~ обґрунтовуючи\~ змінені\~позовні вимоги,\~вказують,\~що згідно з рішеннями виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №901 від 10 серпня 1995 року, № 967 від 31 серпня 1995 року відповідачу [PERSON] та їх покійному батькові [PERSON] було надано дозвіл на відбудову та пристосування будинків відповідно за номерами « [ADDRESS] під житло у відповідності до Положення про відтворення втраченої забудови території ДІАЗ в м.Кам`янець-Подільському. У цьому зв`язку, їх батько уклав договір з Кам`янець-Подільським ДІАЗом ( на даний час Національний історико-архітектурний заповідник «Кам`янець») про відтворення та пристосування втраченого житлового будинку під житло. Конструктивно будинок під номером «1б» складався з двох окремих будівель. Під дане будівництво вищезазначеними рішеннями виконавчого комітету в користування відповідача та їх батька було надано земельні ділянки загальною площею 740 кв. м. В подальшому усе наступне будівництво здійснювалось на обох земельних ділянках, що перебували в спільному користуванні. Після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію відповідач та їх батько, в установленому порядку, набули право власності кожний на свою частку, згідно з укладеними договорами. В подальшому право власності на будинок під номером «1б», що належав [PERSON] , на підставі договору дарування №722 від 30.06.2006 року в розмірі 27/ 50 частин житлового будинку було набуте його сином, позивачем, [PERSON] , інші 23/50 частини цього будинку було успадковано позивачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №171 від 16 березня 2020 року. Під час будівництва та відтворення забудови їх батьком та їх безпосередньої участі, а також відповідачем, на закріпленій земельній ділянці , спільно за спільні кошти ними були побудовані господарські будівлі, які за своєю конструкцією, відповідають нормам ДБН, як об`єкти нерухомого майна, а саме: три гаражі, приміщення для відпочинку та сауна загальною площею 142, 1 кв. м. Розпочинаючи будівництво даних господарських будівель відповідач разом з їх батьком мали домовленість про те, що у розпорядження батька перейде 2 гаражі, які він мав намір передати їм, по одному кожному, а у розпорядження відповідача перейде один гараж. Щодо приміщення для відпочинку та сауни була домовленість про спільне користування з набуттям у спільну часткову власність, відповідно 2/3 частки мало перейти їх батьку, а 1/3 частина - відповідачу. Примітно, що так і відбувалось користування цими господарськими будівлями. Вони, кожний отримав в своє розпорядження гараж, який будувався батьком, а приміщенням для відпочинку та сауною до цього часу користуються спільно разом з відповідачем. Так, у відповідності до домовленості, відповідач [PERSON] користується гаражем, що позначений в технічному паспорті під номером 1; позивач [PERSON] гаражем № [NUMBER] , позивач [PERSON] гаражем № [NUMBER] , крім того, вони, позивачі та відповідач, мають право користування по 1/3 частині приміщення для відпочинку площею по 41, 2 кв. м. кожний та по 1/3 частині сауни площею 37, 5 кв.м. Проте, зовсім випадково позивачам стало відомо, що реєструючи право власності на свій будинок під номером «1а», як окреме домоволодіння, в його складі на праві приватної власності відповідач зареєстрував за собою належні їм гаражі та повністю приміщення сауни, та приміщення для відпочинку, не придавши цьому якогось юридичного значення. Вважають, що такими діями відповідача порушене їхнє право власників, щодо набуття у власність, а також, користування, володіння та розпорядження цими господарськими будівлями. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Саме таким способом захисту порушеного права, як ефективним, позивачі вважають доцільним скористатись, про що і просять суд. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`вився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Суд розглядає справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку. Відповідно до рішень виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради за №901 від 10 серпня 1995 року та за № 967 від 31 серпня 1995 року відповідачу [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на відбудову та пристосування будинків відповідно за номерами « [ADDRESS] під житло у відповідності до Положення про відтворення втраченої забудови території ДІАЗ в м.Кам`янець-Подільському, що підтверджується вказаними рішеннями. У цьому зв`язку, [PERSON] уклав договір з Кам`янець-Подільським ДІАЗом ( на даний час Національний історико-архітектурний заповідник «Кам`янець») про відтворення та пристосування втраченого житлового будинку під житло. Конструктивно будинок під номером «1б» складався з двох окремих будівель. Під дане будівництво вищезазначеними рішеннями виконавчого комітету в користування відповідача та батька позивачів було надано земельні ділянки загальною площею 740 кв. м., що підтверджується вказаними матеріалами справи. Встановлено, що вподальшому усе наступне будівництво здійснювалось на обох земельних ділянках, що перебували в спільному користуванні. Після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію відповідач [PERSON] та [PERSON] , в установленому порядку, набули право власності кожний на свою частку згідно з укладеними договорами. В подальшому право власності на будинок під номером «1б», що належав [PERSON] , на підставі договору дарування №722 від 30.06.2006 року в розмірі 27/ 50 частин житлового будинку було набуте його сином, позивачем, [PERSON] , інші 23/50 частини цього будинку було успадковано позивачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №171 від 16 березня 2020 року, що підтверджується вищевказаними документами. Під час будівництва та відтворення забудови позивачами та їх батьком, а також відповідачем, на закріпленій земельній ділянці , спільно за спільні кошти були побудовані господарські будівлі, які за своєю конструкцією, відповідають нормам ДБН, як об`єкти нерухомого майна, а саме: три гаражі, приміщення для відпочинку та сауна загальною площею 142, 1 кв. м., що підтверджується технічними паспортами на вищевказані господарські будівлі. Розпочинаючи будівництво даних господарських будівель відповідач разом з позивачами та їх батьком мали домовленість про те, що у розпорядження [PERSON] перейде 2 гаражі, які він мав намір передати позивачам, по одному гаражу кожному, а у розпорядження відповідача перейде також один гараж. Щодо приміщення для відпочинку та сауни була домовленість про спільне користування з набуттям у спільну часткову власність, відповідно 2/3 частки мало перейти [PERSON] , а 1/3 частина відповідачу. По факту так все і відбувалось, а саме, користування цими господарськими будівлями. Вони, кожний отримав в своє розпорядження гараж та приміщенням для відпочинку та сауною і до цього часу користуються спільно разом з відповідачем. Так, у відповідності до домовленості, відповідач [PERSON] користується гаражем, що позначений в технічному паспорті під номером 1; позивач [PERSON] гаражем № [NUMBER] , позивач [PERSON] - гаражем № [NUMBER] , крім того, всі троє позивачі та відповідач, мають право користування по 1/3 частині приміщення для відпочинку площею по 41, 2 кв. м. кожний та по 1/3 частині сауни площею 37, 5 кв.м. Також встановлено, що відповідач, реєструючи право власності на свій будинок під номером «1а», як окреме домоволодіння, в його складі на праві приватної власності зареєстрував за собою належні їм гаражі та повністю приміщення сауни та приміщення для відпочинку, чим порушив право власників, щодо набуття у власність, а також, користування, володіння та розпорядження цими будівлями. Статтею 331 ЦК України визначаються підстави набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва. Право власності на нову річ, яка виготовлена(створена) особою набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила ( створила) річ зі своїх матеріалів, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва та прийняття в експлуатацію, а якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність щодо цього майна. Положеннями статті 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, відповідач незаконно зареєстрував за собою на праві власності належні їм об`єкти нерухомого майна, які насправді належали позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, аналізуючи усі докази по справі, суд приходить до висновку, що саме такий спосіб захисту порушеного права, як витребування майна із чужого незаконного володіння та повернення його у власність позивачів, є ефективним, а тому, позовні вимоги , заявлені позивачами, підлягають задоволенню.

Outcome: approved