Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «Споживчий центр» з посиланням на те, що 19 квітня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 19.04.2024-100003066, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 3000 грн. строком на 98 днів, зі сплатою денної процентної ставки в розмірі 1,18 % та комісії пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 10% від суми кредиту, що становить 300 грн.. За невиконання або неналежне виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка у розмірі 30 грн. за кожен день невиконання або неналежне виконання. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 18.09.2024 утворилася заборгованість у розмірі 9210 грн., в тому числі: 3000 грн. по тілу кредиту; 4410 грн. по відсотках; 300 грн. по комісії, пов`язаній із наданням кредиту; 1500 грн. по неустойці за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 9210 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 30 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а. с. 35). Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «Споживчий центр» в позовній заяві зазначило, що просить справу розглядати без участі представника (а.с. 2-5). Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 52, 53), про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного. 19.04.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 19.04.2024-100003066 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (а. с. 7-12). Відповідно до умов Кредитного договору (оферти) № 19.04.2024-100003066 від 19.04.2024 та п. 1.-2. Заявки, відповідачу надано кредит у розмірі 3000 грн. строком користування на 98 днів, шляхом перерахування на рахунок позичальника. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1,18% (3479,95/3000)/98х100 (п. 6. Заявки). Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту ( включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. Комісія пов`язана з наданням кредиту 10% від суми кредиту та дорівнює 300 гривень. Розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 6. Заявки). Згідно з п. 3.1. договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-75хх-хххх-9351. Згідно з п. 4.3. договору днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Відповідно до п. 6.1. договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії - у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Також, відповідно до п. 12. Заявки та відповіді за договором № 19.04.2024-100003066 від 19.04.2024 про споживчий кредит, яка підписана одноразовим ідентифікатором Е687 шляхом введення коду з смс, яке було відправлено на фінансовий телефон: 0632501021, орієнтовна загальна вартість кредиту 3479,95 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом 31065,02%. З квитанції вбачається, що 19.04.2024 позивачем перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 3000 грн., призначення платежу: видача за договором № 19.04.2024-100003066 на картка/рахунок [NUMBER] *51 (а.с. 14). Відповідно до ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до норм ч. 1 ст.\~13\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України "Про електронну комерцію". Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Згідно з приписами статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини там основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у строк, передбачений у зобов`язанні та відповідно до вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатили процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивачем 19.04.2024 перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 3000 грн., призначення платежу: видача за договором № 19.04.2024-100003066 на картка/рахунок [NUMBER] *51, що підтверджується копією квитанції (а.с. 14). Як зазначив в позовній заяві позивач, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 18.09.2024 має заборгованість у розмірі 9210 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість по тілу кредиту; 300 грн. заборгованість по комісії, пов`язаної із наданням кредиту; 4410 грн. заборгованість по процентах; 1500 грн. заборгованість по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Разом з тим, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування вказаних сум, оскільки матеріали справи не містять розрахунку заборгованості за договором № 19.04.2024-100003066 від 19.04.2024 про споживчий кредит. Суд не бере до уваги надану позивачем довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 21.04.2024-100000119 від 21.04.2024, позичальник [PERSON] (а.с. 13), оскільки дана довідка-розрахунок не стосується предмету спору щодо [PERSON] .. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч.ч.1, 3 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст.\~80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2\~ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed