Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що [PERSON] , мав намір укласти договір купівлі-продажу вживаного автомобіля з [PERSON] . На виконання домовленостей договору купівлі-продажу вживаного автомобіля, здійснив перший платіж 14.06.2023 у сумі 100 000 грн. на її реквізити. Доказами оплати коштів є дублікат чека (квитанції) до платіжної інструкції на переказ готівки №. 0.0.3045910607.1 від 23.08.2023 на суму 100 000 грн. з призначенням платежу: кошти за авто від [PERSON] . Дата оплати 14.06.2023. Однак, до цього часу відповідач так і не підписала і не повернула договір про купівлю-продаж автомобіля та не передала сам автомобіль, будь-якої іншої інформації не надала, одночасно, кошти, сплачені позивачем, також не повернула та володіє ними безпідставно та без правової на те підстави. Просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) кошти у сумі 109 161,71 грн., з яких 100 000,00 грн. (сума боргу), 5 599,84 грн. (інфляційне збільшення), 3 561,87 грн. (3 % річних) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23.09.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач та його представник не з`явились. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , мав намір укласти договір купівлі-продажу вживаного автомобіля з [PERSON] . На виконання домовленостей договору купівлі-продажу вживаного автомобіля, здійснив перший платіж 14.06.2023 у сумі 100 000 грн. на її реквізити. Доказами оплати коштів є дублікат чека (квитанції) до платіжної інструкції на переказ готівки №. 0.0.3045910607.1 від 23.08.2023 на суму 100 000 грн. з призначенням платежу: кошти за авто від [PERSON] . Дата оплати 14.06.2023. Однак, до цього часу відповідач так і не підписала і не повернула договір про купівлю-продаж автомобіля та не передала сам автомобіль, кошти, сплачені позивачем, також не повернула про що відповідач не заперечувала в судовому засіданні. Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини 1 статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Положення глави 83 Цивільного кодексу України ("Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави") застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Правовий аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. На вказані обставини звернуто увагу в постанові Верховного суду України від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15. Великою Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18 зроблено наступний висновок: «…Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Верховний Суд у постанові від 10.04.2018 року у справі 910/10156/17 вказав: «…41.Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. 42. Довід Міськради про те, що припис частини другою статті 625 ЦК може бути застосований судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов`язання, не береться до уваги, бо ним якраз порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК…». Таким чином, загальна заборгованість відповідача становить : 109 161,71 грн., з яких 100 000,00 грн. (сума боргу) 5 599,84 грн. (інфляційне збільшення) 3 561,87 грн. (3 % річних) 3 % річних та інфляційних втрат нараховані з 15/06/2023 (наступний день після оплати) до 21/08/2024 (день здійснення розрахунку. Враховуючи викладене та те, що відповідач визнала позовні вимоги повністю, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 970,00грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved