Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

29.07.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю Грибанова Дениса В`ячеславовича звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 19338,00 грн. заборгованості за кредитним договором №51018, укладеного 26.09.2021 року між відповідачем та ТОВ «Селфі кредит», вимогу за яким 08.01.2024 року було передано позивачеві договору факторингу №08.01.2024, укладеним між первинним кредитором ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», борг за яким складається із 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 13338,00 грн. - суми заборгованості за відсотками. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши первинного кредитора, вимога за якими була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами станом на час придбання відповідної вимоги, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 05.08.2024 року у справі було відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.34). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.36-37), відповідач вказану ухвалу отримав у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.38). Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 26.09.2021 року між відповідачем та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» був укладений договір №51018 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від первинного кредитора у розмірі 6000,00 грн. строком на 27 днів до 23.10.2021 року зі сплатою за вказаний період процентів у розмірі 16,2 грн., що складало 3,71% річних як знижена процентна ставка (а.с.5-9). Відповідач підписав вказаний договір електронним підписом. Даних про перерахування коштів відповідачу матеріали справи не містять. Позивач, на його думку, набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №08012024 від 08.01.2024 року, укладеним між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» (а.с.12-14). До вказаного договору був долучений належним чином підписаний у відповідності п.1.2 зазначеного договору факторингу акт прийому-передачі реєстру боржників від 08.01.2024 року (а.с.15) та витяг із реєстру боржників щодо вимоги до відповідача на суму 19338,00 грн. станом на 08.01.2024 року (а.с.16), з яких 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 13338,00 грн. - сума заборгованості за процентами. Деталізації порядку нарахування процентів позивач не надав, жодних інших доказів порядку розрахунку процентів у період з 26.09.2021 року до 08.01.2024 року матеріали позовної заяви також не містили. Вирішуючи справу по суті в частині вказаного кредитного договору, суд зазначає, що, по-перше, відсутні належні докази перерахування відповідачу коштів по кредитному договору з боку первинного кредитора, що унеможливлює факт підтвердження отримання відповідачем коштів від первинного кредитора, а відповідно взагалі наявність заборгованості до відповідача з боку як первинного кредитора, так і позивача. Обов`язок подання вказаних доказів процесуальний закон повністю покладає на позивача в даній категорії справ. По-друге, відсутні докази, які б підтверджували перехід права вимоги до позивача від первинного кредитора, оскільки, як визначено у визначені термінів права вимоги до позивача за договором факторингу №08012024 від 08.01.2024 року переходить після сплати ціни продажу, яка зазначена у п.п.3.3 та 3.4 зазначеного договору. До матеріалів справи не долучений жодний доказ на підтвердження оплати позивачем ціни договору факторингу первинному кредитору, а відповідно відсутні підстави для того, аби вважати, що перехід права вимоги до позивача був здійснений. По-третє, з наданого суду розрахунку заборгованості взагалі неможливо визначити яким чином і як нараховувалися відповідачу проценти у розмірі 13338,00 грн., враховуючи, що договір між сторонами припинив свою дію 23.10.2021 року, та після цієї дати права первинного кредитора, а відповідно і позивача були забезпечені виключно нормами ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому під час дії договору проценти були чітко визначені у розмірі 16,2 грн. як знижені без розрахунку стандартної ставки у розмірі 26887,08% річних, що потребує надання відповідного розрахунку щодо нарахованих процентів. Під час розгляду справ даної категорії позивач повинен не тільки заявити відповідну вимогу, а й надати відповідний розрахунок, який суд при розгляді справи перевіряє на відповідність вимогам законодавства та укладеного договору, що впливає на можливість задоволення позовних вимог. Позивач вказану дію при поданні позову не зробив, відповідно відсутні підстави для задоволення позову в частині підтвердження вимог за договором №51018 про надання споживчого кредиту Обов`язок подання доказів, зазначених судом у мотивувальній частині рішення, повністю покладається на позивача по справі при зверненні до суду. За відсутності вказаних доказів підстави для задоволення позову відсутні, оскільки не підтверджено як сам факт перерахування коштів відповідачу первинним кредитором, так і взагалі право вимоги позивача до відповідача за відповідним договором факторингу з урахуванням того, що не зрозуміло як нараховувалися проценти та які були оплати з боку відповідача (якщо такі були). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed