Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

У липні 2024 року ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №78147997 від 02.07.2023 в розмірі 36 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.07.2023 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі за текстом ТОВ «ФК «1 БАНК») та [PERSON] укладено договір позики №78147997. Вказаний договір підписано електронним підписом відповідача. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників №13 від 21.12.2023 до договору факторингу №14/06/2021, позивач набув права грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з невиконанням належним чином умов договору позики №78147997 від 02.07.2023 у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 36 000,00 грн. з яких: 9 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, шляхом стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за вказаним вище договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2024 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 29.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився. Разом із цим, у позовній заяві він просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 02.07.2023 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та [PERSON] було укладено договір позики №78147997 (на умовах повернення позики в кінці строку) про надання коштів строком 30 днів, у відповідності до якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 9 000,00 грн., із нарахуванням процентів за користування: 2,5 % - процентна ставка (базова)/день; 0,75 % - знижена процентна ставка/день; 2,70 % - процентна ставка за понадстрокове користування; 2,70 % - пеня % в день; 1081,2 % - орієнтовна реальна річна процентна ставка; дата повернення позики 02.07.2023. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2IWr8ecjI0. Однак, позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконував умови договору позики №78147997 від 02.07.2023 у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 36 000,00 грн. Із пункту 1 договору позики №78147997 від 02.07.2023 слідує, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п.5.5 договору позичальник попереджений, що у випадку неналежного виконання зобов`язання за договором позикодавець має право без згоди позичальника передати свої права кредитору (відступити право вимоги) за договором, залучити колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БАНК» права вимоги до боржників, у тому числі до [PERSON] 14.06.2021 ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали дві додаткові угоди №2 та №14 до договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Позивач стверджує, що 14.06.2021 прийняв належні права вимоги до відповідача за договором позики №78147997 від 02.07.2023 та з моменту отримання такого права вимоги він не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування первісним позикодавцем ТОВ «ФК «1 БАНК» коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Відтак, позивачем не доведено, що позичальнику надано грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договором. Окрім того, до позову надано розрахунок заборгованості за договором позики №78147997 від 02.07.2023, відповідно до якого відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за період з 21.12.2023 по 31.05.2024 у розмірі 36 000,00 грн. з яких: 9 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Однак, зазначений розрахунок заборгованості суд не може покласти в основу рішення у справі, оскільки вказаний розрахунок здійснений ТОВ «ФК«ЄАПБ», а не первісним позикодавцем ТОВ «ФК «1 БАНК», він не є первинним документом та не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018, а також з вказаного розрахунку неможливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Тобто, даний розрахунок не є належним доказом суми заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Відповідний правовий висновок міститься в Постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 01.02.2023 №199/7014/20 в якій суд, встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором було надано лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. Щодо правомірності переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача, суд зазначає наступне. Визначення факторингу наведено у статті 49 Закону України від 07.12.2000 №2121- III «Про банки і банківську діяльність», за змістом якої факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Невід`ємною частиною вказаного вище договору та підтвердженням факту переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу є підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та підтвердження щодо сплати фактором клієнту 100% ціни продажу. Разом із цим, в матеріалах справи наявний лише акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 з зазначенням лише однієї особи відповідача, що підписаний клієнтом та фактором. Як вбачається із матеріалів справи, факт переходу прав вимоги від клієнта до фактора за вказаним вище договором факторингу не підтверджується належними доказами, зокрема, відповідні платіжні доручення в матеріалах справи відсутні. Судом також враховується, що договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану фактором фінансову послугу. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 03.09.2019 у справі №910/14255/18. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зазначена позиція цивільно-процесуального законодавства щодо обов`язковості доказування тих чи інших підстав відображена також в ухвалі Верховного Суду України від 13.01.2010 року по справі №6-25561св08, у якій особі в задоволені позову було відмовлено у зв`язку з тим, що обставини, на які вона посилалася, не були підтверджені відповідними доказами. Таким чином, відсутність в матеріалах справи первинних документів позбавляє суд можливості перевірити факт відступлення прав вимоги за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Крім того, суд звертає увагу на те, що наданий позивачем витяг з Реєстру божників, права вимоги за яким відступаються, не містить підписів сторін, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача, як боржника за вказаними кредитним договором. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу, з якого б вбачалося право вимоги за спірним договором позики, позивачем суду надано не було. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду позивачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed