Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

У травні2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції, відповідно до якої позивач просила суд: стягнути Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 26 069,66 грн., що складається з 3 % річних у розмірі 9 976,76 грн.. та інфляційних збитків у розмірі 16 092,90 грн. Позов мотивовано тим, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2013р. у справі № 645/493/13 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором №12206-153/06Р від 11 жовтня 2006р. (далі по тексту - кредитний договір), в розмірі 50148,20 грн. 10 серпня 2017р. між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до додатку цього договору «Перелік кредитних договорів та договорів забезпечення» до відповідача перейшло право грошової вимоги по кредитному договору. 13 листопада 2017р. було звернуто стягнення на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38135058 від 15 листопада 2017р. власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка раніше належала на праві власності позивачка став відповідач, який не відшкодував позивачці перевищення 90% вартості предмета іпотеки над сумою боргу, хоча повинен був це зробити відразу після звернення стягнення на предмет іпотеки. У позовній заяві вказано, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2022р. по цивільній справі № 761/4566/20, стягнуто з відповідача на користь позивачки грошові кошти, що є перевищенням 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя розмірі 408700,2 грн., яке залишено без змін після його перегляду Київським апеляційним судом. Останнє набрало законної сили 27.04.2023 року і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. Так. позивачем вказано, що з метою виконання вказаного вище рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2022 року по справі № 761/4566/20, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. 22.08.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем було стягнуто з відповідача на користь [PERSON] повну суму за виконавчим листом № 761/4566/20, виданим 19.09.2022 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь [PERSON] грошові кошти, що є перевищенням 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в розмірі 408 700,20 грн. У позовній заяві вказано, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2023 року по справі № 761/23827/22 задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" на користь [PERSON] три відсотки річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 36816 грн. 59 коп.; інфляційні втрати - 129435 грн. 29 коп.; судовий збір у розмірі 1662 грн. 52 коп.. Вказане рішення залишено без змін після його перегляду Київським апеляційним судом, а тому набрало законної сили 04.03.2024 року. На підставі вказаного вище рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було стягнуто на користь [PERSON] 3,0 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати за період часу з 14 листопад 2017 року по 28 жовтня 2022 року Позивачка вважає, що товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відповідно до ст. 625 ЦК України повинне сплатити позивачці 3,0 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати в тому числі за період часу з 29.10.2022 року по 21.08.2023 року (дата фактичного стягнення грошових коштів у розмірі 408 700,20 грн. з відповідача на користь [PERSON] ). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 21.06.2024 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.06.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву у якому ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказано, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, відшкодуванням шкоди як деліктного зобов`язання. Крім того, відповідачем зазначено, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Товариством зазначено, що в постанові Верховного суду у справі №910/13314/17 зазначено, що обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема у випадку відшкодування збитків та шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав. Також відповідачем у відзиві зазначено, що позивачем за рахунок сум, стягнутих на підставі 625 ЦАК України вже компенсовано збитки від знецінення грошових коштів в розмірі 40,68% від суми основного боргу, додаток стягнення коштів не відповідає принципу розумності, справедливості та пропорційності, а також покладе на відповідача надмірний тягар і буде мати не компенсаційний, а штрафний характер. Також, у відзиві вказано, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі №751/2658/18 від 09.11.2021 року за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про захист прав споживачів, було стягнуто з відповідача на користь позивача 3 954 749 грн.71 коп. та 9 831 грн. 96 коп. 15.07.2022 року приватним виконавцем Авторговим А.М. було відкрито виконавчі провадження № [NUMBER] та № [NUMBER] з приводу виконання вказаного рішення. В рамках ВП № [NUMBER] виконавчі провадження були об`єднанні у зведене виконавче провадження та накладний арешт на кошти боржника. У зв`язку з арештом рахунків ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» з 15.07.2022 року, відповідач не мав можливості добровільно виконати рішення суду у справі №761/4566/20 від 27.07.2022 року. При цьому, відповідачем у відзиві вказано, що оскільки прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України врегульовано звільнення позичальника від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, то товариство вважає, що з урахуванням аналогії права та з метою рівноваги інтересів сторін цивільних правовідносин, суд має зменшити суму позовних вимоги на платежі, нараховані в період дії воєнного стану. 26.09.2024 до суду надійшла заява про представника позивача [PERSON] - адвоката Максимова М.І. про надання доказів на підтвердження понесених судових витрат. 29.09.2024 до суду надійшла заява про представника позивача [PERSON] - адвоката Максимова М.І. щодо зміни найменування відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», на підтвердження вказаної інформації надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 12.11.2024 до суду надійшли пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», в яких частково викладено обґрунтування аналогічні тим, що були викладені у відзиві. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, 26.09.2024 до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Максимова М.І. у якій представник позивача провести судове засідання, яке призначене на 18.11.2024 без участі позивача та представника позивача. Відповідач, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суд міста Києва від 17.07.2023 у справі №761/23827/22 позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних - задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь [PERSON] три відсотки річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 36816 /тридцять шість тисяч вісімсот шістнадцять/ грн. 59 коп.; інфляційні втрати - 129435 /сто двадцять дев`ять тисяч чотириста тридцять п`ять/ грн. 29 коп.; судовий збір у розмірі 1662 /одна тисяча шістсот шістдесят дві/ грн. 52 коп.. Постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 04 березня 2024 року у справі №761/23827/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року залишено без змін. Вказаною постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 04 березня 2024 року у справі №761/23827/22 встановлено наступні обставини. Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2013р. у справі № 645/493/13, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором, в розмірі 50148,20 грн. Даним рішенням суду встановлено, що кредитна заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Правекс-Банк» виникла за кредитним договором в розмірі 50148,28 грн., з яких непогашений кредит - 42374,90 грн., заборгованість за несвоєчасне погашення відсотків - 6 107,09 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 1 666,29 грн. Зі змісту даного рішення суду вбачається, що банк звернуся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог п.п. 7.1.8 п. 7.1 кредитного договору, яким передбачено, що у випадку невиконання позичальником вимог п. 6.1.12 договору банк має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсотках, пені та штрафу в повному обсязі, звернувши стягнення на заставлене майно або на грошові кошти та майно, що належить позичальнику та/або поручителю. 10 серпня 2017 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» продало ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» право вимоги за кредитами на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги. Відповідно до додатку договору купівлі-продажу «Перелік кредитних договорів та договорів забезпечення» до відповідача перейшло право грошової вимоги по кредитному договору № 12206-153/06Р від 11.11.2006. 13 листопада 2017 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38135058 від 15 листопада 2017 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка раніше належала на праві власності позивачці став відповідач, який не відшкодував позивачці перевищення 90% вартості предмета іпотеки над сумою боргу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року по цивільній справі № 761/4566/20, яке набрало законної сили з відповідача на користь позивачки було стягнуто грошові кошти, що є перевищенням 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя розмірі 408700,20 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивачка наголошувала, що мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем у розмірі 408700,20 грн., за період часу з 14 листопад 2017 року по 28 жовтня 2022 року, і згідно з наданим стороною позивача розрахунку, відповідач повинен сплатити 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 36816,59 грн.; інфляційні втрати - 129435,29 грн. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Враховуючи вимоги ст. 82 ЦПК України вказані вище обставини встановлені постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2024 року у справі №761/23827/22 повторному встановленню не підлягають. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що мало місце прострочка виконання грошового зобов`язання відповідачем у розмірі 408700,20 грн., за період часу з 29.10.2022 по 21.08.2024 (дата фактичного стягнення грошових коштів у розмірі 408 700,20 грн. з відповідача на користь [PERSON] )., і згідно наданого стороною позивача розрахунку, відповідач повинен сплатити 3,0 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 9 976,76 грн.; інфляційні втрати - 16 092,90 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014р. № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018р. № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019р. по справі № 127/15672/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, що з метою виконання вказаного вище рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2022 року по справі № 761/4566/20, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Так, 22.08.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем було стягнуто з відповідача на користь [PERSON] суму стягнення за виконавчим листом № 761/4566/20, виданим 19.09.2022 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь [PERSON] грошові кошти, що є перевищенням 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в розмірі 408 700,20 грн., що підтверджується копією довідки з інформацією про рух грошових коштів на банківській картці [PERSON] та копією постанови про закриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що на підставі протоколу №1706 загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 року та наказу №55-к від 25.07.2024 року назва ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» була змінена на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», що також підтверджується витягом з ЄДРПОУ. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок 3,0 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат. Стосовно твердження відповідача, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої палати Верховного суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року визнано грошові зобов`язання відповідача, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню, а тому доводів апеляційної скарги, які вказують на те, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судового рішення, а отже до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, колегія суддів відхиляє. Щодо застосування до даних правовідносин статті 617 Цивільного кодексу України відповідно до якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, суд вважає за необхідне зазначити наступне. ТОВ «ВІН ФІНАНС» не надало доказів до суду, що для нього з 29 жовтня 2022 року по 21 серпня 2023 року існували обставини непереборної сили, які б унеможливлювали виконання ним обов`язку з відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 % вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Щодо інформації про арешт рахунків ТОВ «ВІН ФІНАНС», то суд зазначає, що арешт грошових коштів або неплатоспроможність боржника не є підставою для звільнення від стягнення грошових коштів за ст. 625 ЦК України. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодування грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (постанова Великої палати Верховного суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16). Щодо тверджень відповідача, що слід провести аналогію та враховувати, що у прикінцевих та перехідних положеннях Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року де визначено, що позичальник (боржника) звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказаний висновок викладено у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 183/7850/22 від 31.01.2024. Суд зауважує, що законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язань щодо виконання рішення суду. Так, згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, який перевірено судом, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 3 відсотки річних та інфляційні втрати від простроченої суми грошового зобов`язання визначеного рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28.07.2022 у справі № 761/4566/20 за період часу з 29.10.2022 року по 21.08.2023 року (дата фактичного стягнення грошових коштів у розмірі 408 700,20 грн. з відповідача на користь [PERSON] у загальному розмірі 26 069,66 грн., що складається з 3 % річних у розмірі 9 976,76 грн.. та інфляційних збитків у розмірі 16 092,90 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та стягненню з ТОВ «ВІН ФІНАНС» на користь [PERSON] за прострочення виконання грошового зобов`язання встановленого рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28.07.2022 у справі №761/4566/20 за період з 29.10.2022 по 21.08.2023 інфляційну складову боргу у розмірі 16 092,90 грн., три відсотки річних в розмірі 9 976,76 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позиваки підлягає стягненню сума судового збору пропорційно розміру задоволених вимоги в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved