Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , належав на праві власності колгоспному двору, головою якого була її мати [PERSON] , яка на час ліквідації колгоспних дворів проживала у спірному будинку разом з дочкою [PERSON] (позивачем ), зятем [PERSON] ( помер [INFO] ), внуками [PERSON] та [PERSON] (відповідачами). Тому кожен з них має (мав) право на 1/5 частину вказаного нерухомого майна. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина за законом на вказане майно. Крім позивача, яка є спадкоємцем за законом першої черги, інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадковому майні після її смерті, відсутні. З метою оформлення спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса із відповідною заявою. Однак, остання відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] як головою колгоспного двору, а частка померлого спадкодавця в житловому будинку не виділена, державна реєстрація права власності на частку спадкодавця у вищевказаному житловому будинку відсутня. Відповідачі як діти позивача відмовилися від своїх часток у колгоспному дворі, про що подадуть до суду заяви. Тому позивач просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок, господарські будівлі і споруди. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Костромін Н.Р. 22.11.2024 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її та позивача відсутності (а.с. 87). Відповідачі в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи наявна письмова заява [PERSON] , справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Воробчук Т.О. 19.08.2024 року, зареєстровано в реєстрі за № 657, та заява [PERSON] , згідно з якими позовні вимоги вони визнають і відмовляються від своїх часток у спадковому майні та колгоспному дворі, просять визнати право власності на спадкове майно за [PERSON] , а розгляд справи проводити без їх участі ( а.с. 70, 72 ). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. [INFO] народилась [PERSON] , її матір`ю вказана [PERSON] , відомості про батька відсутні, що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 28.05.2024 року (а.с. 23). 28.04.1984 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] », актовий запис № 11 від 28.04.1984 року, про що свідчать дані копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 9). 18.07.1987 року та 06.03.1989 року народилися відповідно [PERSON] та [PERSON] , їхніми батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується даними копій свідоцтв про народження серій [NUMBER] , виданого 01.08.1987 року, та [NUMBER] від 18.03.1989 року (а.с. 27, 31). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.04.2014 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано; після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище " [PERSON] " (а.с. 26). 03.09.2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] », що стверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1545 від 03.09.2016 року (а. с. 25). Судом також встановлено, що відповідно до копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 05.05.1988 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 220 від 14.10.1987 року, та зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 05.05.1988 року в реєстрову книгу № 85, та виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП " Коломийське МБТІ ", виданої 19.03.2024 року за №79715, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , з приналежними до нього будівлями і спорудами, зареєстровано за [PERSON] як головою колгоспного двору (а.с. 13, 14). Згідно з даними свідоцтв про смерть серій [NUMBER] та [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] - [INFO] в с. Казанів Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.7, 8). Відповідно до довідки № 940/02-25, виданої 04.06.2024 року Коршівською сільською радою, [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Тип двору - колгоспний. Станом на 01.07.1990 року у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова двору; [PERSON] - дочка; [PERSON] - зять; [PERSON] та [PERSON] - онуки. На час смерті [PERSON] ( [INFO] ) у вказаному будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] - правнук. Заповіт від імені [PERSON] у вказаній сільській раді не посвідчувався ( а.с. 18 ). У відповідності з даними довідки №182/02-26, виданої 12.06.2024 року вказаною сільською радою, рішенням XIII сесії II демократичного скликання зазначеної сільської ради від 28.11.1996 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] ( а.с. 19 ). Відповідно до даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 07.05.2024 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 40,1 кв. м., житловою площею 21,1 кв. м. та господарських будівель і споруд: комори - літера «Б»; стодоли - літера «В»; навісу - літера «Г»; літньої кухні - літера «Д»; стайні - літера «Ж»; вбиральні - літера «З»; криниці - «№ 1»; огорожі - «№ 2-5». Рік побудови будинку - 1979 (а.с. 10-12). Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. 08.06.2015 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] (а. с. 79 ). Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40596726, виданого вказаним нотаріусом 08.06.2015 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 25 за номером у спадковому реєстрі 57539420, спадкодавець [PERSON] (а.с.82). 29.05.2024 року позивач звернулася до вказаного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 1,2701 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коршівської сільської ради, урочище " Толока ", Коломийського району Івано-Франківської області ( а.с. 82 зворот-83 ). 19.12.2023 року, а також 29.05.2024 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. видано свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 728, про те, що спадкоємцем майна [PERSON] є її дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складається із земельної ділянки, площею 1,2701 га, кадастровий номер 2623283000:03:001:0094, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, урочище " Толока ", про що також зазначено у витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.05.2024 року № (а.с.20, 83 зворот, 84). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного нотаріуса від 29.05.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок в зв`язку з тим, що право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] як головою колгоспного двору, частка померлого спадкодавця в житловому будинку не виділена, державна реєстрація права власності на частку померлого спадкодавця у вищевказаному житловому будинку відсутня (а.с.17). Зі спадкової справи, наданої вказаним нотаріусом, вбачається відсутність інших спадкоємців, які б претендували на спадщину (а.с. 79-84). Згідно з даними листа державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. №1715/01-16 від 02.11.2024 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася, про що нею долучено інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 78884668 від 25.10.2024 року ( а. с. 85, 86 ). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, з врахуванням того, що спадщина відкрилася [INFO] (після смерті [PERSON] ), на спірні правовідносини поширюються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Згідно з положеннями ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями статті 535 вказаного Кодексу передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Відповідно до ч. 1 ст.549 вказаного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 553 зазначеного Кодексу передбачено спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ст.561 вказаного Кодексу свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінченняшести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5, яка діяла на час відкриття спадщини, визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Частинами першою, третьою статті 347 ЦК України передбачено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з пунктами 2.1, 4.9. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Відповідно до положень ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність передбаченої законом підстави для визнання за позивачем права власності на 2/5 частки спірного нерухомого майна, виходячи з рівності часток усіх його членів (з врахуванням належних їй 1/5 частки, а також 1/5 частки в колгоспному дворі, яка належала її матері [PERSON] , в порядку спадкування, беручи до уваги, що станом на 01.07.1990 року позивач, її матір, чоловік та відповідачі (їхні діти) були членами колгоспного двору), оскільки право власності на спірний будинок зареєстровано за [PERSON] як головою колгоспного двору, а частки померлої та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено та позивач як спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину після смерті матері, не може набути права на ці частки у вказаному майні. Відповідачам як членам колгоспного двору у спірному майні належить по 1/5 частці, належних доказів щодо відмови від яких матеріали справи не містять. Крім цього, слід зазначити, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які мають частку в колгоспному дворі, зареєстровані та проживають за вказаною адресою. На іншу 1/5 частку спірного майна (що належала [PERSON] , який помер [INFO] ) можуть претендувати його спадкоємці першої черги, зокрема, відповідачі, як його діти (які на час його смерті були неповнолітніми), а також позивач як дружина у випадку звернення до нотаріуса з відповідною заявою. Однак, доказів звернення до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , в тому числі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачем не надано, як і доказів прийняття нею спадщини після його смерті чи відмови відповідачів від спадщини (обов`язкової частки у спадщині) після його смерті у передбачений законом спосіб. Суд не приймає до уваги заяви відповідачів щодо їхньої відмови від своїх часток в спірному нерухомому майні на користь позивача, оскільки вони наділені правом відступити належні їм частки у спадковому майні на користь позивача шляхом укладання відповідних цивільно-правових угод. Слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Однак, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даній справі свого підтвердження не знайшли. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне не прийняти визнання позову відповідачами. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного,ст. ст. 535, 548, 549, 553 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ", ст. ст. 346, 392 ЦК України та,

Outcome: partial