Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

19.09.2024 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свій позов тим, що 26.12.2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір №22030000102771 (далі Договір), у відповідності до якого остання отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитним коштами і зі строком кредитування до 26.12.2023 року. Позивач зазначає, що АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором. 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ був укладений Договір факторингу № 15/12/2021, відповідно до якого ТОВ набуло право нового кредитора до відповідача за Договором. Відповідач належним чином покладені на неї обов`язки за Договором не виконала, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка становить 48\~582, 70 грн і складається з: 29\~988, 87 грн суми боргу по тілу кредиту; 2\~896, 05 грн суми боргу по відсоткам; 15\~697, 78 грн суми боргу по комісії, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, а також 1\~061, 10 грн збитків від інфляції, 172, 54 грн 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, судовий збір у розмірі 2\~422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~570, 00 гривень. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2024 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 92). З відповіді № 800269 від 23.09.2024 року з ЄДДР встановлено місце реєстрації (проживання) відповідача (ас 93), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України. Ухвалою головуючої судді від 23.09.2024 року позовна заява прийнята до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 23.10.2024 року (ас 94-95), який ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 23.10.2024 року було відкладено на 13.11.2024 року (ас 105-106), який ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 13.11.2024 року було відкладено на 25.11.2024 року (ас 116-117). Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (ас 124). В позовній заяві зазначено про розгляд справи у відсутності представника позивача та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечують (ас 5 зв). Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи (ас 118, 121), у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ас 122). Відзиву на позовну заяву не подала. Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно п. 3 ч. 8, ч. 11 ст. 128, ч. 10 ст. 130, ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 279 ЦПК України, на підставі статті 280 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення ( виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 25.11.2024 року - дата складення повного судового рішення. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 26.12.2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 22030000102771, у відповідності до якого [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 31\~000, 00 грн із нарахуванням процентів за користування кредитним коштами і зі строком кредитування до 26.12.2023 року. АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором. Відповідач належним чином покладені на неї обов`язки за Договором не виконала, порушила умови кредитного договору і має станом на 14.12.2021 року прострочену заборгованість, яка становить 48\~582, 70 грн і складається з: 29\~988, 87 грн суми боргу по тілу кредиту, 2\~896, 05 грн суми боргу по відсоткам, 15\~697, 78 грн суми боргу по комісії. 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ був укладений Договір факторингу № 15/12/2021, відповідно до якого ТОВ набуло право нового кредитора до відповідача за Договором. Відповідач вказані обставини, як і розрахунок заборгованості, не заперечила та не спростувала, хоча суд надав їй таку можливість. Крім того, вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: Кредитним договором № 22030000102771 від 26.12.2018 року (ас 10), витягом з реєстру боржників (ас 13), довідкою ТОВ від 11.09.2024 року (ас 14), платіжною інструкцією № 3251 від 15.12.2021 року випискою з ЄДРЮО (ас 17), Актом приймання-передачі прав вимог від 15.12.2021 року (ас 19), Договором факторингу від 15.12.2021 року (ас 23-26), випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 26.12.2018 року по 14.12.2021 року (ас 27, 29), розрахунком заборгованості (ас 28), випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 26.12.2018 року по 14.12.2021 року (ас 30-91). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ наділено правом грошової вимоги до відповідача. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед кредитором за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також, враховуючи вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість, яка становить 48\~582, 70 грн і складається з: 29\~988, 87 грн суми боргу по тілу кредиту; 2\~896, 05 грн суми боргу по відсоткам; 15\~697, 78 грн суми боргу по комісії, а також 1\~061, 10 грн збитків від інфляції, 172, 54 грн 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~570, 00 гривень. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даній справі заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 7\~570, 00 грн підтверджується: ордером серії АІ № 1494098 від 10.09.2024 року (ас 7), платіжною інструкцією № 6603 від 11.09.2024 року (ас 11), рахунком-фактурою № 328 від 11.09.2024 року (ас 12), актом приймання-передачі наданих послуг № 328 від 11.09.2024 року (ас 12 зв). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд доходить висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, суд звертає увагу, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не є позовними вимогами в розумінні вимог ст. 4 ЦПК України. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 2 422, 40 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved