Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

У серпні 2024 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про поділ придбаного у шлюбі автомобіля Chevrolet Tacuma, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (далі також - автомобіль, транспортний засіб), шляхом визнання за ним права власності на його частину. Вимоги позову мотивовані тим, що за положеннями сімейного законодавства заявлений до поділу транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу відповідно до принципу рівності часток подружжя у спільному майні. Ухвалою суду від 04.09.2024 позовну заяву залишено без руху з підстав подання її без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України. Способом усунення недоліків суд зазначив приведення змісту позовних вимог у відповідність зі статтею 71 Сімейного кодексу України та подання позовної заяви у новій редакції. 20.09.2024 від позивача надійшла уточнена позовна заява, за змістом якої позивач просить визнати транспортний засіб спільною сумісною власністю та здійснити його поділ у той же спосіб - шляхом визнання визнання за кожною зі сторін права власності на частину транспортного засобу. Ухвалою суду від 24.09.2024 відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання 13.11.2024. 13.11.2024 від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] повідомлялась про розгляд справи у встановленому законом порядку шляхом направлення судових документів за зареєстрованою адресою місця її проживання, проте поштове відправлення повернулося без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України є доказом вручення їй судової повістки. У строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі, відповідачкою не подано відзиву на позов, а тому справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. З 15.09.2012 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.07.2023. В період шлюбу сторони набули у власність транспортний засіб Chevrolet Tacuma, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 11.03.2017. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина третя статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) також передбачає презумпцію дії режиму спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже ураховуючи, що спірне майно набуте у власність вперіод зареєстрованого шлюбу сторін, а презумпція його спільності не спростована, суд вважає заявлений до поділу транспортний засіб об`єктом права спільної сумісної власності. Право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, передбачене нормою статті 69 СК України. За загальним правилом, установленим частиною першою статті 70 цього Кодексу, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. На наявність домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність часток сторін у спільному сумісному майні подружжя, позивач не посилається. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). Принцип поділу речей на подільні та неподільні визначено у статті 183 ЦК України, за положеннями якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Внаслідок поділу транспортний засіб втрачає своє первісне цільове призначення та істотно знецінюється, а тому він є неподільною річчю. Зважаючи на викладене, єдиним можливим і законним способом поділу майна у цій справі є присудження транспортного засобу одному з подружжя з одержанням другим з подружжя відповідної грошової компенсації вартості його частки у спільному майні, що узгоджується з вимогами частини другої та четвертої статті 71 СК України. У разі ж поділу майна у заявлений у позовній заяві спосіб (визнання ідеальних часток подружжя у транспортному засобі без його реального поділу і залишенні майна в їхній спільній частковій власності) ефективного захисту порушених прав не відбудеться, оскільки така правова ситуація в подальшому може призвести до нових спорів між сторонами з приводу порядку користування спільним майном, що суперечить завданням цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України). Отже ураховуючи, що транспортний засіб не може бути поділений у спосіб, про який просить позивач, а по іншому він питання не ставить, суд відмовляє у задоволенні таких вимог з підстав їх необґрунтованості. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя є обставиною, яка підлягає встановленню у справах цієї категорії, встановлення (визнання) такої обставини не відповідає визначеним цивільним законом способам захисту, характеру порушення та його наслідкам та само по собі не призводить до ефективного захисту порушених прав, а тому правові підстави для задоволення позову у цій частині вимог також відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed