Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області (орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття, починаючи стягувати з дня подання позовної заяви до суду. В обґрунтування позову, вказує, що 26 листопада 2016 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] . Від зазначеного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 травня 2020 року у справі № 450/3028/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати разом із матір`ю. Позивачка зазначає, що з вересня 2018 року відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема: не бере участі у вихованні сина, не спілкується з ним, не цікавиться станом його здоров`я, навчанням та розвитком, не забезпечує необхідного утримання, харчування та лікування, не проявляє батьківської турботи й любові, не відвідує дитину в закладі дошкільної освіти, не надає матеріальної допомоги. Натомість усі питання виховання, догляду та матеріального забезпечення дитини здійснює виключно мати. 19 липня 2022 року комісією з питань захисту прав дитини Солонківської сільської ради було прийнято висновок № 61 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] . Згідно із зазначеним висновком, комісією встановлено, що відповідач із вересня 2018 року не підтримує жодних контактів із дитиною, не бере участі у її вихованні, матеріально не допомагає, не цікавиться станом здоров`я та розвитком сина. 27 липня 2022 року рішенням № 263 виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області затверджено вказаний висновок комісії. Під час обстеження умов проживання матері та дитини за вказаною адресою працівниками соціальної служби 15 липня 2022 року встановлено, що житлово-побутові умови є належними, дитина має окреме місце для сну та навчання, забезпечена одягом, взуттям, іграшками, засобами догляду та всім необхідним для розвитку. Враховуючи наведені обставини, а також висновок комісії з питань захисту прав дитини, позивачка вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . 08.02.2024 року від відповідача подано відзив на позовну заяву, який він мотивує тим, що у якому просить відмовити в задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав, мотивуючи свої заперечення такими обставинами. Відповідач позовні вимоги не визнав, вказуючи, що дитина - його перша і єдина, він щиро любить сина, цікавиться ним і після розірвання шлюбу не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. З його слів, до кінця 2020 року він регулярно спілкувався з дитиною, передавав кошти на утримання, купував необхідні продукти, а зустрічі з сином відбувалися за домовленістю з матір`ю дитини. Підтвердженням таких відносин відповідач вважає скріншоти переписки з позивачкою, які додає до матеріалів справи. Відповідач зазначає, що з часом позивачка почала обмежувати його у спілкуванні з сином, посилаючись на стан здоров`я дитини та негативне ставлення родичів, а згодом - на нові сімейні обставини. Із 2020 року, за його твердженням, позивачка фактично проживає у новій сім`ї, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , і прагне позбавити його батьківських прав з метою подальшого усиновлення дитини чоловіком. Крім того, відповідач наголошує на формальному характері висновку Комісії з питань захисту прав дитини Солонківської сільської ради від 19 липня 2022 року та рішення виконавчого комітету № 263 від 27 липня 2022 року про його затвердження. На його думку, зазначений висновок складено без належного дослідження фактичних обставин проживання дитини та без врахування його позиції як батька. Зокрема, відповідач вказує, що комісія не встановила, хто саме проживає за адресою, зазначеною у висновку, не з`ясувала реальні умови проживання дитини, не перевірила відомості про нову сім`ю матері, не провела з ним особистої бесіди та не повідомила його про час і місце розгляду питання, чим порушила вимоги пунктів 5, 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 р. Також відповідач звертає увагу, що при розірванні шлюбу суд не вирішував питання про визначення місця проживання дитини, тому посилання органу опіки на те, що дитина проживає з матір`ю «на підставі рішення суду», є безпідставним. На думку відповідача, дії матері дитини та висновки органу опіки свідчать про упереджене та одностороннє ставлення до нього, а позовна заява позивачки побудована на припущеннях, без належних доказів того, що він умисно ухилявся від виконання батьківських обов`язків. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Волошин Т. В. позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, зокрема на те, що відповідач протягом тривалого часу не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не цікавиться її здоров`ям і розвитком, не підтримує з нею зв`язку, чим фактично ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Просив позов задовольнити, враховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Нижанківська Л. А. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві. Зазначила, що відповідач не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, підтримував зв`язок із дитиною, надавав матеріальну допомогу, однак позивачка свідомо перешкоджала його спілкуванню з дитиною. Крім того, наголосила на формальному характері висновку органу опіки та піклування, складеного без участі відповідача, без з`ясування фактичного місця проживання дитини та сімейних обставин. Просила у задоволенні позову відмовити. Уповноважений представник третьої особи органу опіки і піклування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.05.2020 року вирішено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задовольнити; розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26 листоп да 2016 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління гостиції у Львівській області, актовий запис №3601; після розірвання шлюбу залишити позивачу [PERSON] її прізвише « [PERSON] ». Таке рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 07.08.2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.05.2021 року Зубрянським старостинським округом Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області вбачається, що позивач [PERSON] 07.05.2021 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що було складено актовий запис №10. Прізвище позивача після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». В судовому засіданні встановлено, що позивач - [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 08.06.2017 року Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 16. Встановлено, що дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає, разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із копії витягу з реєстру територіальної громади № 2022/000554327 від 13.09.2022 року,а також із копії довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] (позивача), що така проживає за вищевказаною адресою з 09.09.2014 по теперішній час. З висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Солонківської сільської ради № 262 від 25.07.2022 року вбачається, що визнано доцільним позбавити громадянина [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] , оскільки оскільки, за результатами розгляду поданих матеріалів, пояснень матері дитини, довідок та актів обстеження житлово-побутових умов, а також отриманої інформації від вихователів дошкільного навчального закладу та сусідів, встановлено, що [PERSON] фактично не бере участі у вихованні та утриманні сина, не спілкується з ним, не виявляє зацікавленості його життям, не забезпечує належного догляду, харчування, одягу та медичної допомоги, не сприяє його фізичному, духовному та моральному розвитку, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків без поважних причин. При цьому встановлено, що жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною з боку матері або її родичів не створювалося. Мати дитини, навпаки, самостійно забезпечує всі потреби малолітнього, приділяє увагу його здоров`ю, вихованню, розвитку та навчанню. Суд враховує, що зазначення у висновку самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків ґрунтується лише на поясненнях матері, позивача по справі, більше того висновок складений у відсутності відповідача і жодних посилань на те, чи буде позбавлення відповідати інтересам дитини, яким саме інтересам і чи позитивно вплине на дитину майбутньому позбавлення батька батьківських прав висновок не містить. На переконання суду, наданий третьою особою висновок носить лише рекомендаційний характер і сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача цих прав. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, ухилення батька від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки, свідомо та умисно ухилявся від їх виконання. Судом було досліджено письмові докази, надані сторонами, у тому числі копії електронного листування (переписки у месенджері "Viber"), надані представником відповідача - адвокатом Нижанківською Л. А., з яких убачається, що відповідач [PERSON] підтримував зв`язок із матір`ю дитини, цікавився станом здоров`я, розвитком та потребами малолітнього сина, пропонував фінансову допомогу та виявляв бажання брати участь у вихованні дитини. Також суд бере до уваги, що відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому висловив свою позицію щодо обставин справи, повністю заперечив проти позбавлення його батьківських прав та надав пояснення про те, що відсутність спілкування з дитиною була зумовлена обставинами, які не залежали від його волі, зокрема перешкодами з боку матері дитини, а також їхнім проживанням окремо після розірвання шлюбу. З відзиву та доданих до нього матеріалів убачається, що відповідач виявляв зацікавленість життям дитини, зокрема зазначав, що регулярно надавав кошти на її утримання у готівковій формі або шляхом переказів на банківську картку позивачки, купував спеціальні продукти харчування, необхідні у зв`язку зі станом здоров`я сина, а також намагався зберегти зв`язок із дитиною, проте не мав можливості реалізувати своє право на спілкування через небажання матері дозволяти такі зустрічі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням її інтересів. Статтею 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сім`ї, суспільства і держави. Згідно частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у Принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків. Всупереч наведеному, суду не надано жодних висновків з позицією відповідних фахівців (психолога, інше) щодо ставлення дитини до батька з огляду на її вік. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Твердження позивача про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не знайшло свого підтвердження, жодних доказів, які б свідчили про свідоме, тривале і безпідставне невиконання батьком обов`язків, що б давало підстави для вжиття такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав, суду не надано та в матеріалах справи такі відсутні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вказаний позов обумовлений ставленням позивача до колишнього чоловіка, недостатністю участі [PERSON] у вихованні дитини, в тому числі у матеріальному забезпеченню і всі досліджені судом докази і встановлені обставини справи не можуть свідчити з беззаперечною очевидністю про ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, в розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК України. Враховуючи вищенаведене, оскільки відсутні достатньо вагомі підстави вважати, що позбавлення відповідача батьківських прав є єдиним можливим та крайнім заходом впливу на відповідача і це буде відповідатиме правам та інтересам дитини, тому позов в частині вимоги про позбавлення батьківських прав є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина суд зазначає наступне. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік» на момент розгляду справи у суді, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років - 2 563 грн; для дітей від 6 до 18 років - 3 196 грн. Тому беручи до уваги всі обставини справи, суд дійшов висновку що вимоги позивача є підставними, оскільки неповнолітній син проживає разом з позивачем, враховуючи вік дитини, беручи до уваги прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, станом на 2024 рік, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з відповідача, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Окрім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. Крім того, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved