Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, трьох процентів річних, втрат від інфляції, неустойки за прострочення повернення об`єкту оренди. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] , зазначає що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.12.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрованим в реєстрі за № 2418, право власності зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.12.2004 року. 19.09.2020 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, [PERSON] , як орендарем, було укладено договір оренди приміщення, за змістом п.1.1 якого, орендодавець передає орендарю у тимчасове користування квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.4.1 Договору, місячна ставка орендної плати складає 7500,00 гривень. Згідно з п.4.2 Договору, в день підписання Договору орендар передав орендодавцю 15000,00 грн. Ця грошова сума є орендною платою за перший та останній місяці оренди та заставною вартістю, яка повертається в повному обсязі після розірвання цього Договору. У подальшому орендна плата виплачується щомісячно, не пізніше 1-2 календарного дня поточного місяця. У відповідності до п.7.2 Договору, строк оренди визначено з 19.09.2020 по 01.10.2021 року. Оскільки наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання після сплину строку визначеного в договорі він вважається повторно укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк, а саме на строк 1 рік і 11 днів, тобто з 02.10.2021 по 13.10.2022, після чого - аналогічно - з 14.10.2022 по 25.10.2023. З вересня 2022 року орендар відсутній у квартирі, проте залишив в ній свої речі та не повернув ключі орендодавцю та не попередив орендодавця про свій виїзд, акт передачі не складався, тобто орендар не звільнив помешкання та продовжує користуватися ним. Як свідчать грошові перекази на банківську картку орендодавця, орендар частково сплачував орендну плату. Останній платіж мав місце 01.02.2022, після чого, орендар в односторонньому порядку самовільно припинив сплату орендної плати. Внаслідок систематичної несплати орендарем орендної плати, утворилася заборгованість. У зв`язку з несплатою орендарем орендної плати на строк більш як два місяці (та прострочення оплати орендної плати значно більше як на 15 днів), 25.11.2022 орендодавець надіслав орендарю вимогу від 25.11.2022, в якій, зокрема, повідомив орендаря про розірвання та припинення дії Договору з моменту надсилання цієї вимоги, та вимагав повернути орендоване приміщення в 5-денний строк з дня надсилання вимоги, що узгоджується з п.6.1 Договору. Так, у своїй вимозі орендодавець вимагав від орендаря: - сплатити заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 75600,00 (сімдесят п`ять тисяч шістсот) гривень в 7-денний строк з дня пред`явлення цієї вимоги; - повернути квартиру орендодавцю, що включає в себе вивезення всіх речей орендаря з квартири, а також повернення ключів, зі складенням акта передачі, в 5- денний строк з дня надсилання цієї вимоги. При цьому, орендар ухилився від отримання вимоги засобами поштового зв`язку, внаслідок чого, 13.12.2022 лист з вимогою був повернутий AT «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання, про що свідчить інформація з офіційного веб-сайту AT «Укрпошта» про рух листа N° 6909510799429. Додатково, 29.11.2022 представник позивача надіслав відповідачеві файл з текстом вимоги від 25.11.2022, за допомогою месенджера «Viber» на телефон [NUMBER] , який належить відповідачу. Відповідач ознайомився з цим повідомленням, однак жодної відповіді на нього не надав. На сьогодні, орендар не погасив наявну заборгованість, не повернув квартиру орендодавцю: не вивіз з неї свої речі, не повернув ключі, сторонами не підписувалося акта передачі (повернення) квартири. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : 75600,00 гривень заборгованості зі сплати орендної плати;1815,69 гривень трьох процентів річних; 11676,00 гривень втрат від інфляції; 45000,00 гривень неустойки за прострочення повернення об`єкту оренди, що всього становить 134091 (сто тридцять чотири тисячі дев`яносто одна) гривня 69 копійок. Ухвалою суду від07.03.2023 року року було відкрито провадження у справі. Вирішено слухати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 23.08.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. В судовому засідання представник позивача адвокат Філіпський О.С. підтримав позовну заяву, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача адвокат Бахмут М.С. заперечував проти задоволення позовної заяви в повному обсязі проте відзив до суду не надав. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши доводи сторін,допитавши свідків суд прихоить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.12.2004року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрованим в реєстрі за № 2418, право власності зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.12.2004 року (а.с.14). 19.09.2020 між позивачем, [PERSON] , як орендодавцем, та відповідачем, [PERSON] , як орендарем, було укладено договір оренди приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] ., на період з 19.09.2020 року по 01.10.2021 року. Орендна плата за договором становить 7500 гривень на місяць та повинна бути сплачена не пізніше 1-2-го календарного дня поточного місяця (а.с. 15-17). Відповідно до Акту від 21.02.2023 року складеного комісією у складі Голови правління ОСББ «Святого Миколая 67» [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] у вересні 2020 року у квартиру [ADDRESS] поселився і з того часу постійно проживав у ній [PERSON] , [INFO] . У вересні 2022 року [PERSON] залишив вказану квартиру, свої речі з неї не вивозив, та після цього у квартирі не з`являвся (а.с. 18). Допитана в якості свідка [PERSON] зазначила що проживає за адресою [ADDRESS] з 2018 року. Її квартира знаходиться по сусідстві з квартирою [PERSON] . Свідок підтвердила, що квартира [ADDRESS] , як їй відомо, належить [PERSON] . Також, [PERSON] підтвердила факт того, що вказана квартира була надана в оренду [PERSON] та його родині. З її слів вони проживали в ній з кінця 2021 року по вересень 2022 року. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частиною 1 ст. 811 ЦК України передбачено, що Договір найму житла укладається у письмовій формі. Предметом договору найму житла відповідно до ч.1 ст. 812 ЦК України можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Частиною3 ст. 815 ЦК України встановлено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Частиною 3 ст.820 ЦК України визначено, що наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Відповідно до ч. 1 ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. Відповідно до ч.1 ст.822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Як вбачається з матеріалів справи Договір оренди між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] закінчив термін 01.10.2021 року, однак відповідач не покинув квартиру, та відповідно до виписки по рахунку позивача продовжив сплачувати орендну плату ( а.с. 20-23). Також факт проживання відповідача в квартирі після сплину строку договору підтверджується показами свідка [PERSON] та Актом ОСББ «Святого Миколая 67» від 21.02.2023 року. З цього слідує висновок, що вказаний Договір був продовжений на таких самих умовах і на такий самий термін, тобто з 02.10.2021 року по 13.10.2022 року, а в подальшому, за таких самих обставин на період з 14.10.2022 по 25.10.2023 року. Як свідчать грошові перекази на банківську картку орендодавця, орендар частково сплачував орендну плату. Останній платіж мав місце 01.02.2022, після чого, орендар в односторонньому порядку самовільно припинив сплату орендної плати. З вересня 2022 року відповідач відсутній у квартирі, проте залишив в ній свої речі та не повернув ключі орендодавцю та не попередив про свій виїзд, акт передачі не складався. Враховуючи систематичне порушення умов договору відповідачем 25.11.2022 року позивач засобами поштового зв`язку направив за відомим йому зареєстрованим місцем проживання відповідача Вимогу про необхідність виконання грошового зобов`язання за Договором оренди приміщення від 19.09.2020 року та про розірвання і припинення дії Договору оренди приміщення від 19.09.2020 року (а.с. 24-28). Згідно з п.6.1 Договору: після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендоване приміщення впродовж 5 (п`яти) днів з моменту закінчення строку оренди за актом передачі. У відповідності до ч. 1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст.785 ЦК України визначено, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач за вказаний у вимозі термін не повернув орендарю орендоване приміщення, та не сплатив суму заборгованості за договором оренди приміщення за період з 01.01.2022 року по 31.10.2022 року у сумі 75600 гривень. Суд вважає в повній мірі доведеною наявність заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] за договором оренди квартири. Тому позовні вимоги пред`явлені до суду є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повній мірі. У відповідності до ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки за період з січня по жовтень 2022 року орендар не сплатив орендну плату, отже на ці суми орендної плати підлягають нарахуванню 3 % річних і втрати від інфляції. В силу вимог пункту 4.2 Договору, днем настання прострочення слід вважати третє число кожного місяця оренди (з урахуванням при цьому положень 4.5 ст.254 ЦК України). Відповідно до розрахунку наданого представником позивача: 3% річних буде становити 1815 гривень 69 копійок; інфляційні втрати 11676 гривень 00 копійок; неустойка за прострочення повернення об`єкту оренди 45000 гривень 00 копійок. Суд вважає наданий розрахунок вірним, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, а отже,

Outcome: approved