Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22.10.2019, що постановленою в судовому засіданні залучено [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи. Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.06.2023 визначено підсудність справи Оболонському районному суду міста Києва. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 04.04.2005 Шевченківським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 156 689 грн. 75 коп., на підставі якого 22.06.2005 судом видано виконавчий лист № 2-179/05. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06.09.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 50 140 грн. 64 коп., на підставі якого 11.03.2013 судом видано виконавчий лист № 2610/7455/2012. 19.04.2019 вона уклала з [PERSON] про відступлення права вимоги за яким до неї перейшло право вимоги що вже виникло на дату укладення цього договору на суму основного боргу у розмірі 923 907 грн., який складається з боргу у розмірі 156 689 грн. 75 коп., три процента річних у розмірі 63 542 грн. 76 коп., інфляційних втрат у розмірі 703 674 грн. 63 коп. та борг у розмірі 141 653 грн. 61 коп., яка складається з 50 140 грн. 64 коп., три процента річних у сумі 9 955 грн. 25 коп., інфляційних втрат у сумі 81 557 грн. 72 коп., що загалом складає 1 065 560 грн. 75 коп. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку відмовляється повертати кошти за договором про відступлення права вимоги, [PERSON] з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] на її корись 1 748 207 грн. 75 коп., що складається з суми боргу у розмірі 1 065 560 грн. 75 коп., інфляційного збільшення у розмірі 541 029 грн. 60 коп., три процента річних у розмірі 141 617 грн. 40 коп. [PERSON] у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що договір відступлення права вимоги не укладений, позивачка має намір подвійного стягнення боргу, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, крім того просить застосувати строк позовної давності. У відповіді на відзив [PERSON] , посилаючись на необґрунтованість відзиву, просить позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та пропуск спроку позовної даності. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, тому відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що 13.10.2005 Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 156 689 грн. 75 коп. по справі № 2-179/05 (т. 1 а.с. 12). 28.08.2008 постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 8801401 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 156 689 грн. 75 коп., яке станом на день розгляду справи не закінчено, заборгованість не стягнута (т. 1 а.с. 14). Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.04.2009 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 89 156 грн. 46 коп. інфляційних втрат, 14 102 грн. 00 коп. - три проценти річних за період з 01.12.2005 по 31.11.2008 (т. 1 а.с. 57-58). Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06.09.2012 року у справі № 2610/7455/2012 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 36 038 грн. 64 коп. інфляційних втрат, 14 102 грн. 00 коп. - три проценти річних за період з 01.03.2009 по 01.03.2012 року (т. 1 а.с. 58а - 62). 29.11.2013 постановою державного виконавця відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 40997077 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 50 642 грн. 04 коп. на підставі виконавчого листа № 2610/7455/2012 (т. 2 а.с. 44). 19.04.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 1 про відступлення права вимоги до боржника [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02.08.2019 замінено стягувача [PERSON] на його правонаступника - [PERSON] у виконавчому листі з примусового виконання рішення по справі № 2610/7455/2012 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 36 038 грн. 64 коп. інфляційних втрат та 14 102 грн. 00 коп. трьох процентів річних (т. 1 а.с. 73-75). У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 19.04.2019. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.09.2022, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.02.2023, у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 19.04.2019 відмовлено. Як вбачається із розрахунків [PERSON] , викладених у заяві про збільшення позовних вимог, сума боргу [PERSON] становить 1 065 560 грн. 75 коп., на яку за період з 19.04.2019 до 22.09.2023 нараховані інфляційні втрати у розмірі 541 029 грн. 60 коп. та три процента річних у розмірі 141 617 грн. 40 коп. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 509 ЦК України обов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. У розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, базою (основою) для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Такі ж висновки містяться у постанові Верховного суду від 12.03.2018 у справі №914/712/16. Тобто з урахуванням вимог ст.ст. 3, 509 та 625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних мають нараховуватися кредитором на суму основного боргу, а не на суму раніше визначених та стягнутих за судовими рішеннями сумами інфляційних втрат чи трьох процентів річних. Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що основне боргове зобов`язання перейшло до [PERSON] за договором від 19.04.2019 становить 156 689 грн. 75 коп., договір про відступлення права вимоги є чинним, у задоволенні позову про визнання його недійсним судами відмовлено, суд дійшов висновку, що саме з цієї суми у позивачки виникло право на нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних. Також суд не вбачає правових підстав для повторного стягнення раніше стягнутих судом сум, оскільки це призведе до їх подвійного стягнення. При цьому, суд вважає, що за змістом вимог ст. 512 ЦК України при заміні кредитора до нового кредитора переходить право вимоги у реально існуючому зобов`язанні попереднього кредитора, а не нереалізоване ним право на нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних за ст. 625 ЦК України, а тому право на нарахування цих платежів у позивачки виникло лише з 19.04.2019. Разом з цим, згідно розділу 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, розрахунок інфляційних втрат і трьох процентів річних, що підлягають стягненню з [PERSON] на корить [PERSON] судом проводиться за період з 19.04.2019 по 24.02.2022 на суму основного боргу, тобто 156 689 грн. 75 коп. Інфляційні витрати за травень 2019 - 100,70 Інфляційні витрати за червень 2019 - 99,50 Інфляційні витрати за липень 2019 - 99,40 Інфляційні витрати за серпень 2019 - 99,70 Інфляційні витрати за вересень 2019 - 100,70 Інфляційні витрати за жовтень 2019 - 100,70 Інфляційні витрати за листопад 2019 - 100,10 Інфляційні витрати за грудень 2019 - 99,80 Інфляційні витрати за січень 2020 - 100,20 Інфляційні витрати за лютий 2020 - 99,70 Інфляційні витрати за березень 2020 - 100,80 Інфляційні витрати за квітень 2020 - 100,80 Інфляційні витрати за травень 2020 - 100,30 Інфляційні витрати за червень 2020 - 100,20 Інфляційні витрати за липень 2020 - 99,40 Інфляційні витрати за серпень 2020 - 99,80 Інфляційні витрати за вересень 2020 - 100,50 Інфляційні витрати за жовтень 2020 - 101,00 Інфляційні витрати за листопад 2020 - 101,30 Інфляційні витрати за грудень 2020 - 100,90 Інфляційні витрати за січень 2021 - 101,30 Інфляційні витрати за лютий 2021 - 101,00 Інфляційні витрати за березень 2021 - 101,70 Інфляційні витрати за квітень 2021 - 100,70 Інфляційні витрати за травень 2021 - 101,30 Інфляційні витрати за червень 2021 - 100,20 Інфляційні витрати за липень 2021 - 100,10 Інфляційні витрати за серпень 2021 - 99,80 Інфляційні витрати за вересень 2021 - 101,20 Інфляційні витрати за жовтень 2021 - 100,90 Інфляційні витрати за листопад 2021 - 100,80 Інфляційні витрати за грудень 2021 - 100,60 Інфляційні витрати за січень 2022 - 101,30 Інфляційні витрати за лютий 2022 - 101,60 ((100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.19583593 - загальний індекс інфляції. 156 689,75 x 1.19583593 - 156 689,75 = 30 685,48 грн. - інфляційні втрати. Розрахунок 3 % річних відбувається наступним чином: з 19/04/2019 до 31/12/2019 156 689,75 x 3 x 257 : 365 : 100 = 3 309 грн. 80 коп. з 01/01/2020 до 31/12/2020 156 689,75 x 3 x 366 : 366 : 100 = 4 700 грн. 69 коп. з 01/01/2021 до 24/02/2022 156 689,75 x 3 x 420 : 365 : 100 = 5 409 грн. 02 коп. Посилання відповідачки про сумнівність підпису [PERSON] у договорі № 1 про відступлення права вимоги від 19.04.2019 з підстав помилки у прізвищі [PERSON] судом до уваги не береться, оскільки на 3-ому аркуші договору біля підпису міститься його розшифрування, де прізвище написано вірно. Щодо заяви [PERSON] про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності, то суми які підлягають стягненню є періодичними та визначаються судом в межах трьохрічного строку звернення до суду за захистом порушеного права, встановленого ст. 257 ЦК України. Інші доводи сторін не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial