Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Світлана Миколаївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, в якій позивач просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 28.12.2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М., зареєстровано за реєстровим №2986 квартири [ADDRESS] скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію (з відкриттям розділу) права власності за [PERSON] ін.н. [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] індексний номер рішення: 930392 від 16.03.2013 року, скасувати запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 363638, у тому числі скасувати державну реєстрацію змін розділу вчиненого 05.07.2013 року, індексний номер рішення 930392 щодо внесення виправлень площі загальної та житлової, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 1530577, припинивши право власності за [PERSON] (ін.н. [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову, зазначено, що 30 липня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017- від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір № GL48N718070_1_6 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 83/П/05/2008-840 від 21.03.2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства»), а також право звернення на предмета застави за договорами: застави цінних паперів від 21 березня 2008 року та застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № M103-К3; 27-5/25 від 21.03.2008 року, відповідно до яких, в якості забезпечення виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором, [PERSON] передав в заставу ПАТ «Комерційний банк «Надра» майнові права. Так, 21.03.2008 року між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» укладено кредитний договір №83/11/05/2008-840, предметом якого є отримання [PERSON] коштів у сумі 155561 доларів США 39 центи, з цільовим призначенням: «придбання цінних паперів - облігації у без документарній формі випуску у кількості 5057 штук, емітованих ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції» з номінальною вартістю кожної облігації 20,20 грн., з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів №М103-К3; 27-5/25 від 12 березня 2008 року, що укладений між [PERSON] та продавцем цінних паперів ЗАТ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Наші інвестиції», та Договору про резервування/бронювання приміщення №М103-Б3 від 12.03.2008 року, що укладений Позичальником, на підставі якого за [PERSON] резервується/бронюється об?єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договори застави цінних паперів від 21 березня 2008 року та застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № M103-K3; 27-5/25 від 21.03.2008 року, відповідно до яких, в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, [PERSON] передала в заставу ПАТ «Комерційний банк «Надра» майнові права. Таким чином, внаслідок укладання Договору купівлі-продажу цінних паперів та сплати за них відповідних коштів, в якості договірної вартості таких цінних паперів, що були здійснені за рахунок одержаних кредитних коштів, Боржник вступили в інвестиційні відносини з забудовником. Пунктом 2.1.3 Кредитного договору № 83/П/05/2008-840 від 21.03.2008 року встановлено, що протягом 3-х робочих днів, з моменту повідомлення позичальника про факт реєстрації прав власності на нерухоме майно, у порядку передбаченому законодавством, діючому на момент реєстрації, але не пізніше 30 днів з моменту здійснення операцій по списанню цінних паперів, зазначених у п. 1.2 цього Договору, з рахунку, відкритому у ВАТ «НАДРА», з метою погашення цінних паперів в обмін на документ, що підтверджує право власності [PERSON] на нерухоме майно, нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,18 метрів квадратних, яка складається з 2-х кімнат. Відповідно до п. 3.1 договору застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів №M103-К3; 27-Б/25 від 21.03.2008 року, у випадках передбачених Кредитним договором та/або цим договором, Заставодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет застави та отримати задоволення своїх прав за рахунок вартості Предмету застави. Станом на 21.07.2020 року [PERSON] свої зобов?язання, що витікають за вказаним Кредитним договором не виконує у зв?язку з чим заборгованість складає 169250 доларів США 80 центів. Заочним рішенням Шевченківський районний суд м. Києва № 2-3508/10 від 12.05.2010 року стягнуто з боржника на користь відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованість по кредиту в сумі 169250 доларів США 80 центів, що еквівалентно 1341464,92 грн. за курсом НБУ на день винесення рішення, вказане рішення набрало законної сили, але Боржниками не виконується. Однак, як стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, незважаючи невиконання зобов?язань за Кредитним договором, право власності на вказану квартиру було зареєстровано за боржником та у подальшому відчужено на користь іншої особи з метою уникнення звернення на предмет інвестування. В порушення умов Кредитного договору, зокрема п.2.1.13, [PERSON] не повідомила Банк про факт реєстрації прав власності на нерухоме майно та не уклала нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до інформації з вищевказаного реєстру вбачається, що [PERSON] оформила право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2011 року. А потім 28.12.2012 року на підставі договору купівлі-продажу право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М., зареєстровано за реєстровим №2986. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу індексний номер: 930392 від 16.03.2013 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 363638. Отже в ході протиправних дій боржника було перереєстровано право власності на предмет застави без згоди ПАК КБ «Надра» з метою унеможливлення звернення стягнення на предмет застави. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Саранюк Л.П. від 21 травня 2021 року було відкрито провадження у справі. 24.06.2021 року від представника відповідача 1 [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Позивачем не наведено в чому полягає порушення його прав [PERSON] , яка є добросовісним набувачем майна. [PERSON] з 28.01.2013 є дійсним власником квартири [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації права власності слугував Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28.12.2012, який було укладено між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем). Під час укладення оспорюваного договору сторони діяли добросовісно, оскільки їхні дії були спрямовані на реальне досягнення зазначених в договорі цілей. Єдиною метою [PERSON] укладення договору було набуття на законних підставах у власність житла для проживання своєї сім`ї, яка там проживає і станом на сьогодні. Крім того, підлягає врахуванню той факт, що [PERSON] об`єктивно не могла дізнатись про будь-які обтяження квартири, оскільки станом на день укладення Оспорюваного договору такі заборони були відсутні, підтвердженням чого є Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідному витязі було зазначено: «Відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні Відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні Відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні». Позивачем не доведено порушення його прав укладенням Оспорюваного договору. Оспорюючи Договір купівлі-продажу квартири від 28.12.2012 та відповідні нотаріальні і реєстраційні дії, Позивач стверджує, що він є кредитором Відповідача-2 і що внаслідок укладення означеного Договору було порушено його право на задоволення грошових вимог за рахунок майна, відчуженого Відповідачем-2, тому начебто має право звертатись до суду з відповідним позовом. При цьому, на підтвердження наявності грошових вимог до Відповідача-2 надає копію Кредитного договору від 21.03.2008 строком дії до 20.03.2025, виконання якого було забезпечено (п. 2.1.2):1) В день укладення Договору, Договором застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів, за умовами якого [PERSON] передала Банку в заставу майнові права, оціночною вартістю 785585,02 грн. 2) В день зарахування цінних паперів на рахунок в цінних паперах [PERSON] , Договором застави цінних паперів, за умовами якого [PERSON] надала банку в заставу цінні папери, придбані на підставі Договору купівлі-продажу цінних паперів від 12.03.2008.3) Протягом 3-х робочих днів, з моменту повідомлення [PERSON] про факт реєстрації прав власності на нерухоме майно, з метою погашення цінних паперів, документ, що підтверджує право власності Позичальника на нерухоме майно, а саме нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості. Зважаючи на те, що [PERSON] зі слів Позивача, не укладала Договору іпотеки нерухомого майна, юридичний факт, з настанням якого почав діяти третій пункт Кредитного договору від 21.03.2008 не мав місця. Відтак, жодних правових підстав вважати, що Позивач отримав право вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки немає. Разом з тим, одне лишень посилання на обставини укладення Оспорюваного договору з метою уникнення стягнення є лише припущенням, доки Позивачем не буде надано відповідних належних та достатніх доказів того, що обставини дійсно існували під час укладення спірного договору. Позивачем та Відповідачем-2 не оспорюється, що Оспорюваний договір купівлі-продажу укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписаний власноручно сторонами та в присутності нотаріуса передано кошти у розмірі, встановленому договором, що підтверджує відповідність договорів внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них. Застава майнових прав не зберегла свою силу для [PERSON] у зв`язку з відсутністю в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна відповідних відомостей про обтяження. Відтак, на підставі вищевикладеного, враховуючи той факт, що на час укладення Оспорюваного договору були відсутні будь-які зареєстровані на державному рівні обтяження нерухомого майна (квартири), [PERSON] вважається добросовісним набувачем та набула таке нерухоме майно без обтяжень. В той же час, порушене Позивачем в заяві питання невиконання [PERSON] вимог Кредитного договору щодо укладення договору іпотеки протягом 3-х днів з дня реєстрації права власності на нерухомість, стосується виключно зобов`язань [PERSON] за цим договором та не може мати наслідком позбавлення права на житло та права на мирне володіння майном. 08.07.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 1, у якій вказують, що доводи відповідача 1 є безпідставними та необґрунтованими, наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позові. 09.08.2021 року від представника відповідача 2 [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Законодавством чітко передбачено форму іпотечного договору, підстави виникнення такого виду зобов?язання між сторонами та наслідки його укладання. Тоді як у даному випадку, між Банком та [PERSON] іпотечних зобов?язань немає. Договір іпотеки Банк з Відповідачем 2 не укладав, нотаріального посвідчення такого договору не було, обтяження іпотечного майна не реєструвалося. Отже посилання Позивача на існування іпотечних зобов?язань між сторонами обтяження щодо квартири [ADDRESS] , як на підставу недійсності договору купівлі-продажу вказаної нерухомості є юридично нікчемними, безпідставними та надуманим. Так само юридично нікчемними є посилання Позивача на начебто наявність між сторонами зобов?язань застави. ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у своїй позовній заяві жодним чином не довів, що оспорюваний ним правочин може бути визнаний недійсним в світлі вказаних норм матеріального права. У свою чергу всі посилання Позивача, є надуманими, безпідставними та простим перекручуванням фактичних обставин справи на догоду своїй позиції. Тоді як Відповідач 2, у своєму відзиві, в повній мірі підтвердила, що оспорюваний правочин був вчинений з дотриманням всіх приписів законодавства. Також 09.08.2021 року від представника відповідача 2 [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності, у якому зазначено, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 28.12.2012 р. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.01 2013 р. Таким чином саме з 28.01.2013 р. починається перебіг строку позовної давності у даній справі, оскільки саме з цієї дати внесення відомостей щодо існування даного договору до відкритого реєстру, будь-яка зацікавлена особа, згенерувавши інформаційну довідку, могла довідатися про наявність договору купівлі - продажу квартири за адресою [ADDRESS] . Отже, строку оскарження договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] закінчився 28.01.2016 р. 10.08.2021 року від відповідача 2 [PERSON] надійшов відзив на позов. Разом з відзивом також надійшла заява про застосування строків позовної давності. 18.08.2021 року від представника відповідача 2 [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив відповідача 1, у якому викладені заперечення з аналогічних підстав, викладених у відзиві відповідача 2. 26.08.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 2, в якій вказали, що позивачем доведено фраудаторність правочину. А також, зважаючи на те, що позивач довідався про порушення свого права після відступлення прав вимоги, а саме після 30.09.2020 року, тому позов було подано в межах строку позовної давності. Відповідно до витягу з розпорядження керівника апарату [PERSON] від 22.09.2021 року № 58 справу № 367/2959/21, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2021 року справу № 367/2959/21передано для розгляду судді Линнику В.Я. Розпорядженням Ірпінського міського суду Київської області № 16 від 06 квітня 2023 року справу № 367/2959/21 було призначено до повторного автоматичного розподілу у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. Після автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу від 10.04.2023 року справу передано на розгляд судді Шестопаловій Я.В. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Шестопалової Я.В. від 20\~квітня 2023\~року було прийнято справу до свого провадження та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Шестопалової Я.В. від 31 липня 2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. 13.02.2024 року від представника третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення у справі, у яких просили відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову, у його задоволенні просила відмовити. У судовому засіданні представник відповідача 2 [PERSON] заперечував щодо задоволення позову та просив у його задоволенні відмовити. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] заперечив щодо позову та просив у його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.03.2008 року між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра» укладено кредитний договір №83/11/05/2008-840, предметом якого є отримання [PERSON] коштів у сумі 155561 доларів США 39 центи, з цільовим призначенням: «придбання цінних паперів - облігації у без документарній формі випуску у кількості 5057 штук, емітованих ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції» з номінальною вартістю кожної облігації 20,20 грн., з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів №М103-К3; 27-5/25 від 12 березня 2008 року, що укладений між [PERSON] та продавцем цінних паперів ЗАТ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Наші інвестиції», та Договору про резервування/бронювання приміщення №М103-Б3 від 12.03.2008 року, що укладений Позичальником, на підставі якого за [PERSON] резервується/бронюється об?єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] . 21.03.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» укладено Договір застави цінних паперів та 21.03.2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» укладено Договір застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № M103-K3; 27-5/25 від 21.03.2008 року, відповідно до яких, в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, [PERSON] передала в заставу ПАТ «Комерційний банк «Надра» майнові права вартістю 771\~694,54 грн. Пунктом 2.1.3 Кредитного договору № 83/П/05/2008-840 від 21.03.2008 року встановлено, що протягом 3-х робочих днів, з моменту повідомлення позичальника про факт реєстрації прав власності на нерухоме майно, у порядку передбаченому законодавством, діючому на момент реєстрації, але не пізніше 30 днів з моменту здійснення операцій по списанню цінних паперів, зазначених у п. 1.2 цього Договору, з рахунку, відкритому у ВАТ «НАДРА», з метою погашення цінних паперів в обмін на документ, що підтверджує право власності [PERSON] на нерухоме майно, нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,18 метрів квадратних, яка складається з 2-х кімнат на 5 поверсі. Відповідно до п. 3.1 договору застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів №M103-К3; 27-Б/25 від 21.03.2008 року, у випадках передбачених Кредитним договором та/або цим договором, Заставодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет застави та отримати задоволення своїх прав за рахунок вартості Предмету застави. Заочним рішенням Шевченківський районний суд м. Києва № 2-3508/10 від 12.05.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованість по кредиту в сумі 169250 доларів США 80 центів, що еквівалентно 1341464,92 грн. за курсом НБУ на день винесення рішення, вказане рішення набрало законної сили. Так, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 252056310 від 09.04.2021 року, вбачається, що [PERSON] оформила право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2011 року. 28.12.2012 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М., зареєстрованого за реєстровим №2986, право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] . 30 липня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017- від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір № GL48N718070_1_6 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 83/П/05/2008-840 від 21.03.2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства»), а також право звернення на предмета застави за договорами: застави цінних паперів від 21 березня 2008 року та застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № M103-К3; 27-5/25 від 21.03.2008 року. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Позивачем та Відповідачем-2 не оспорюється, що Договір купівлі-продажу укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписаний власноручно сторонами та в присутності нотаріуса передано кошти у розмірі, встановленому договором, що підтверджує відповідність договорів внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них. Право власності на нерухоме майно зареєстровано у встановленому порядку за покупцем, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Так, позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, суд вважає, що відсутні підстави для визнання Договору купівлі-продажу від 28.12.2012 року недійсним. Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України "Про заставу"). Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Відповідно до статті 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке нерухоме майно без обтяжень. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі N 6-7цс13, від 19 листопада2014 року у справі N 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019 року у справі N 463/3582/17 і від 18 грудня 2019 року у справі N 619/4033/18, постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18. В ході судового розгляду суд встановив, що відповідачка [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором № 83/П/05/2008-840 від 21.03.2008 року, передала в заставу ПАТ «Комерційний банк «Надра» майнові права вартістю 771 694,54 грн. на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,18 метрів квадратних, яка складається з 2-х кімнат на 5 поверсі. Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов?язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. При цьому ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов?язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У свою чергу у ст. 4 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Також ст.18 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, законодавством чітко передбачено форму іпотечного договору, підстави виникнення такого виду зобов?язання між сторонами та наслідки його укладання. Тоді як матеріали справи не містять укладеного між Банком та Відповідачем 2 нотаріально посвідченого Договіру іпотеки. Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. За змістом статті 512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Однак, зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року в рамках справи № 904/3280/18 (ЄДРСРУ № 79718705) в якій суд зазначив наступне. Згідно зі статтями ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Між тим, відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Як видно з матеріалів справи, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 28.12.2012 р. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.01 2013 року (номер запису про право власності 363638). Таким чином саме з 28.01.2013 року починається перебіг строку позовної давності, оскільки саме з цієї дати внесення відомостей щодо існування даного договору до відкритого реєстру, будь-яка зацікавлена особа, згенерувавши інформаційну довідку, могла довідатися про наявність договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] . Отже, строку оскарження договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] закінчився 28.01.2016 року. У свою чергу у відповідності ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов?язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а тому доводи позивача, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» довідався про наявність договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , після укладання Договіру № GL48N718070_1_6 про відступлення прав вимоги 30.07.2020 року є безпідставними. За таких обставин, щодо наявних правовідносин, має бути застосовано трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України. Оскільки, під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, а позивачем не доведено переривання строків давності, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності у строк, більш, ніж передбачений ст. 257 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. В силу положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі ст.ст. 202, 203,215, 235, 638 ЦК України,

Outcome: dismissed