Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакі Кредит» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №97 від 21 жовтня 2021 року. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №97 від 21 жовтня 2021 року в розмірі 49 141,06 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони уклали кредитний договір №97 від 21 жовтня 2021 року, строком на 24 місяці, з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2023 року (включно) суми кредиту (загальний розмірі) 35 294,12 грн. Представник позивача зазначає, що кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відповідно до умов кредитного договору, надавши кредит у сумі 30 000,00 грн. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача направлялась вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань шляхом сплати повної суми заборгованості, яка лишилась без виконання. Представник позивача зазначає, що на момент подачі цього позову заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною та станом на 18 липня 2023 року заборгованість за грошовим зобов`язанням складає 49 141,06 грн. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем копію вказаної вище ухвали суду з копіює позовної заяви та доданими до неї документами отримано не було, документи повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2021 року між ТОВ «Лакі Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 97. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 вказаного кредитного договору ТОВ «Лакі Кредит» (кредитор) надає відповідачу (позичальнику) грошові кошти у сумі 35 294,12 грн, строком на 24 місяців з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2023 року, з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 15,00% за день (5475,00% річних) від початкової суми кредиту (загального розміру); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 3,5 % в місяць (42% річних) від початкової суми кредиту (загального розміру). Тип процентної ставки - фіксована. Згідно із пункту 2.2 кредитного договору кошти кредиту надаються кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 30000,00грн на поточний рахунок позичальника; у розмірі 5 294,12 грн на користь кредитора з метою виконання зобов`язань з оплати першого проценту відповідно до п. 3.3 договору. Судом установлено, що позивач ТОВ «Лакі Кредит» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та згідно платіжної інструкції № 473 від 21.10.2021 перерахувало грошові кошти в сумі 30000,00 грн на рахунок відповідача, призначення платежу: переведення коштів згідно кредитного договору № 97 від 21.10.2021. 15 червня 2023 ТОВ «Лакі Кредит» надіслав [PERSON] на електронну адресу зазначену в кредитному договорі, вимогу № ЛК-101 за кредитним договором № 97 від 21 жовтня 2021 року, про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором в сумі 47 905,77 грн протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем даної вимоги, яка відповідачем залишилась без реагування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно із наведеним в позовній заяві ТОВ «Лакі Кредит» розрахунком, станом на 18 липня 2023 року у [PERSON] утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 49 141,06 грн. Однак, встановити з цього розрахунку розмір заборгованості по тілу кредиту та по процентам не вбачається можливим, оскільки наведений в позовній заяві розрахунок не містить таких граф або посилань на розмежування. Аналогічні розрахунки наведені в акті звірки взаємних розрахунків за період 21.10.2021-18.07.2023 між ТОВ «Лакі Кредит» та [PERSON] за кредитним договором від 21.10.2021 № 97, який не містить підпису відповідача. (а.с. 20) Однак з розміщеного в позовній заяві розрахунку заборгованості вбачається, що за час користування кредитним коштами, відповідач неодноразово вносив кошти на погашення кредитної заборгованості, останній платіж в сумі 2 705,88 грн здійснено 21 лютого 2022 року. Разом із тим, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Більше того, в даній справі розрахунок заборгованості не складено як окремий документ, а розміщений в позовній заяві, підписаній адвокатом а не бухгалтером чи будь-якою іншою вповноваженою позивачем на проведення розрахунків особаю. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Надання на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором від 21 жовтня 2021 року № 97, акту звірки взаємних розрахунків за період 21.10.2021-18.07.2023, не підтверджує наявність та розмір боргу, оскільки не містять даних про тіло кредиту, про нараховані відсотки, їх розмір, за який період вони нараховані тощо. Суд позбавлений можливості перевірити чи виникла зазначена позивачем заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. Згідно з Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року у справі "Бендерський проти України" зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Отже ТОВ «Лакі Кредит» не надало документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема відсутня виписка по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі якого суд був би спроможний самостійно здійснити розрахунок кредитної заборгованості у відповідності до умов договору. Відповідно до статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Закріплення принципу змагальності сторін гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Лакі Кредит» заборгованість за кредитом в розмірі 49 141,06 грн, оскільки позивачем не надано суду належних допустимих та достовірних доказів, які суд міг би покласти в основу обґрунтування для повного або часткового задоволення позовних вимог, як це передбачено статтями 76-81, 89 ЦПК України. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову через недоведеність позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд відносить судові витрати за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed