Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

У лютому 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.05.2023 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного наземного транспорту №20561039, застрахований транспортний засіб «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] . 08 жовтня 2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Jaguar», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортний засіб «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження. На виконання вимог вказаного Договору, позивачем було подано страховику заяву про настання події та заяву на виплату страхового відшкодування, а також було надано пошкоджений автомобіль на огляд представнику страховика, у зв`язку з чим позивач вважає, що нею виконано всі обов`язки покладені Договором добровільного страхування наземного транспорту № 20561039. 05.01.2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 276\~393,43 грн. За результатами огляду пошкодженого ТЗ, на замовлення Відповідача, ФОП [PERSON] склав Звіт №181-10/В23, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 08.10.2023 року становить 696\~401,84 грн. Не погоджуючись із виплаченою сумою, на замовлення позивача ФОП [PERSON] було складено Звіт № 2601 від 26.01.2024 року, відповідно до якого розмір вартості транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП становить 914 075,13 грн., а вартість в пошкодженому стані, на момент ДТП становить 297\~984,82 грн. Однак, із вказаним розміром страхового відшкодування позивач не погодилась та вважає його обґрунтовано заниженим і своє право порушеним. Просила стягнути з ПрАт «СК «Вусо» на користь [PERSON] суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 289 696,88 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі: 2 896,97 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 22\~000,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2024 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Заперечення проти такого розгляду сторони не направили. 01 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з доводами позову, представник відповідача зазначив, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] 04.05.2023 року укладеного Договір добровільного страхування наземного транспорту №20561039. Забезпечений транспортний засіб потрапив в ДТП та позивачка звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. На виконання вимог закону відповідач здійснив огляд ушкодженого автомобіля, оцінено шкоду, та згідно із страховим актом №2323371-1 від 05.01.2024 року, договору №20561039 від 04.05.2023 року та на підставі заяви позивача від 17.10.2023 року, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 276\~393,43 грн. Також відповідач у даному відзиві зробив заяву щодо зменшення суми судових витрат, а саме правничої допомоги, а також щодо незгоди з клопотанням позивача про призначення автотоварознавчої експертизи та просив суд відмовити у задоволенні позову та стягненні судових витрат. 06 травня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивачка додатково вказала, що Звіт №181-10/В23, виготовлений ФОП [PERSON] на замовлення відповідача, складений з порушенням вимог чинного законодавства, тому не є належним доказом, у зв`язку з чим наполягала на проведенні судової автотоварознавчої експертизи пошкодженого транспортного засобу. Крім того зазначила, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 06 травня 2024 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де останній зазначає про те що відповідач, як сторона договору виконав його умови та просить залишити без задоволення позовні вимоги. За клопотанням позивача, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року по справі призначено судову експертизу. На розгляд експертам поставлені питання: яка ринкова вартість транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] , до настання ДТП станом на 08.10.2023 року? Яка ринкова вартість транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] у пошкодженому стані після ДТП, станом на дату 08.10.2023 року? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вулиця Сім`ї Бродських, 6), попереджено їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, передбачену ст.ст.384, 385 Кримінального кодексу України. 04 жовтня 2024 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №7657/24-54 від 12 вересня 2024 року, виконаний експертом Київського науково - дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року провадження по справі поновлено та призначено розгляд справи. 07 листопада 2024 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Позивач зазначила, що відповідно до висновку експерта ринкова вартість автомобіля до настання ДТП, станом на 08.10.2023 року становить 883\~920,18 грн., а ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані після ДТП становить 352\~339,90 грн. Оскільки відповідач частково сплатив страхове відшкодування, тому до стягнення підлягає збиток у розмірі 205\~186,85 грн. Остаточно просила суд стягнути з відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» на користь [PERSON] : суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 205\~186,85 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~896,97 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 22 000 грн. та витрати по сплаті коштів за судову експертизу. 31 жовтня 2024 року до суду від відповідача надійшла заява про неприйняття висновків експертизи №7657/24-54 від 12 вересня 2024 року. В даній заяві відповідач зазначає щодо незгоди з висновками експерта, а також зазначає що даний доказ є неналежним та недостовірним, у зв`язку з чим просить суд не приймати його до розгляду. Також відповідач в своїй заяві просив суд залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON] та розглядати справу за відсутності ПрАТ «СК «ВУСО» та його представника. 13 листопада 2024 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача, в яких представник зазначає, що Висновок №423.23 від 25.12.2023 року, на підставі якого ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило нарахування та виплату страхового відшкодування, є таким, що складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому є недостовірним та не може вважатись належним доказом. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Просила суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не прибув, але в своїй заяві від 30 жовтня 2024 року просив суд розглядати справу за відсутності ПрАТ «СК «ВУСО» та його представника, а також просив суд відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що 04 травня 2023 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного наземного транспорту №20561039, застрахований транспортний засіб «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] , згідно з яким вигодонабувачем за Договором є [PERSON] . 08 жовтня 2023 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Jaguar», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортний засіб «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження. \~\~\~\~\~\~Страхувальником було подано страховику заяву про настання події та на виплату страхового відшкодування, а також було надано пошкоджений автомобіль на огляд представнику страховика. \~\~\~\~\~\~ 05 січня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 276\~393,43 грн. \~\~\~\~\~ Відповідно до Висновку №7657/24-54 від 12 вересня 2024 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у даній цивільній справі, ринкова вартість автомобіля до настання ДТП, станом на 08.10.2023 року становить 883\~920,18 грн., а ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані після ДТП становить 352\~339,90 грн. \~\~\~\~\~\~ Також, згідно з умовами договору страхування передбачено франшизу у розмірі 50\~000,00 грн. \~Відповідно з боку страховика залишаються невідшкодованими збитки страхувальника в розмірі 205\~186,85 грн. (883 920,18 грн. - 352 339,92 грн. - 50 000,00 грн. - 276\~393,43 грн. = 205\~186,85 грн., де 883 920,18 грн - ринкова вартість автомобіля до настання ДТП, станом на 08.10.2023 року; 352 339, 90 грн - ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані після ДТП; 50 000,00 грн. - франшиза за договором; 276\~393,43 грн. виплачена сума страхового відшкодування). \~Так, нормами\~ст. 979 ЦК України\~визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. \~\~\~\~\~\~ Згідно з ч.1\~ст. 988 ЦК України\~страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). \~\~\~\~\~\~ Згідно з п.3 ч.1\~ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. \~\~\~\~\~\~ У ч.1\~ст. 25 Закону України «Про страхування»\~визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. \~\~\~\~\~\~ Згідно з ч.1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. \~\~\~\~\~\~ Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2\~ст. 509 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ Положеннями\~ст. 9 Закону України «Про страхування»\~передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. \~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна. Статтею 30 вказаного Закону визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Як вбачається з матеріалів справи, пошкодження транспортного засобу позивача є наслідком настання страхового випадку, а саме ДТП, яке трапилося 08.10.2023 року, про що Позивачем було у встановленому порядку та з дотриманням визначених Договором страхування строків повідомлено страховика, що не заперечується відповідачем. Таким чином, у даній справі наявні обставини з якими закон пов`язує виникнення обов`язку у страховика здійснити виплату страхового відшкодування позивачу. Зважаючи на норми ст.ст.77-80 ЦПК України, суд при вирішенні спору та визначення розміру завданого збитку, приймає до уваги саме висновок експерта, який проведений за матеріалами справи та який є висновком експерта зі спеціальних питань та є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження дійсної вартості розміру майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] . На підставі наведеного суд приходить до висновку, що розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] без урахуванням ПДВ, складав 481 580,28 грн. Відповідно до правової позиції Верховною Суду, викладеної в постанові від 16.10.2019 року по справі № 320/9174/15-ц: «За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Крім того, статті 2, 22, 29, 36 Закону № 1961 -IV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.» \~\~\~\~\~\~ Частиною 2\~ст. 106 ЦПК України\~передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. \~\~\~\~\~\~ Як вбачається з висновку експерта №7657/24-54 від 12 вересня 2024 року, ринкова вартість автомобіля до настання ДТП, станом на 08.10.2023 року становить 883\~920,18 грн., а ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані після ДТП становить 352\~339,90 грн. \~\~\~\~\~\~\~Зважаючи на норми ст.ст.77-80 ЦПК України, суд вважає, що\~\~ висновок судового експерта є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження дійсної вартості транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП та після ДТП. \~\~\~\~\~\~ Таким чином висновок експерта № 7657/24-54 від 12 вересня 2024 року щодо оцінки вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля, є письмовим доказом, стосується предмету доказування та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі відповідно до положень ч.1\~ст.89 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми недоплаченого страхового відшкодування підлягають задоволенню. Як вказувалось вище, страхова компанія сплатила страхове відшкодування в сумі 276\~393,43 грн. Враховуючи право позивача на відшкодування шкоди, суд з урахуванням висновку № 7657/24-54 від 12.09.2024 року, дійшов висновку про стягнення з відповідача суми недоплаченого страхового відшкодування, у розмірі 205\~186,85 грн.: 883 920,18 грн. - 352 339,92 грн. - 50 000,00 грн. - 276\~393,43 грн. = 205\~186,85 грн., (де 883 920,18 грн - ринкова вартість автомобіля до настання ДТП, станом на 08.10.2023 року; 352 339, 90 грн - ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані після ДТП; 50 000,00 грн. - франшиза за договором; 276\~393,43 грн. виплачена сума страхового відшкодування). Щодо відшкодування судових витрат. Відповідно до ч. 1, ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;\~\~3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з оплатою судового збору пропорційно задоволених вимог, у сумі 2\~896,97 грн. Крім того, при розгляді справи позивачем понесені витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 7 572,80 грн. Судом встановлено, що вищенаведені витрати знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з частковим невиконанням своїх зобов`язань ПрАТ «СК «ВУСО Україна», позивачем були понесені витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи, а тому такі витрати мають бути відшкодовані відповідачем ПрАТ «СК «ВУСО Україна» на користь позивача. За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2023 року між адвокатським бюро «Лідії Поліщук» та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. Представником позивача на підтвердження наданих витрат на правову допомогу було надано також додаткову угоду №1 від 09 жовтня 2023 року до договору про надання правової допомоги, акт виконаних робіт №11.02 від 19 лютого 2024 року та квитанцією про оплату правничої допомоги від 19.02.2024 року. За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Дослідивши, додані представником позивача, докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, а також враховуючи складність даної цивільної справи та часом витраченим адвокатом, кількість судових засідань, суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 15000, 00 гривень, а відтак подана заява підлягає задоволенню. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved