Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

У лютому 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 03 грудня 1990 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31\~жовтня 2023 року, ухваленим у цивільній справі № 183/8375/23, неповнолітніх дітей від шлюбу вони не мають. У період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти та за кошти, отримані від продажу ним частки його особистого нерухомого майна, ними було придбано нерухоме, а саме житловий будинок загальною площею 56,9 м2, який розташований на земельній ділянці площею [ADDRESS] . Титульним володільцем зазначеного майна у правовстановлюючих документах була вказана відповідач [PERSON] . Посилаючись на неможливість мирного вирішення питання про поділ спільного майна подружжя, позивач звертається з цим позовом до суду і просить: - визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок загальною площею 56,9 м2та земельну ділянку площею 600 м2 (держфонд), що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 56,9 м2та земельну ділянку площею 600 м2 (держфонд), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , і вирішити питання стосовно судових витрат. Відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило. 29 лютого 2024 року на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи-відповідача (а.с. 22). Ухвалою судді від 01 березня 2024 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою установлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень (а.с. 23). Сторони про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до таких висновків. Судом установлено, що сторони у період часу з 03 грудня 1990 року та до 01\~грудня 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31\~жовтня 2023 року, ухваленого у справі № 183/8375/23, яке набрало законної сили 01\~грудня 2023 року (а.с. 11). Судом установлено, що відповідач [PERSON] на підставі відповідного договору купівлі-продажу жилого будинку від 04 квітня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Яковлєвою І. М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1174 і наданого суду в засвідченій позивачем копії, набула у власність житловий будинок А, загальною площею 56,90 м2, житловою площею 26,30 м2, з надвірними побудовами: сарай-літня кухня Б, вбиральня В, колодязь к (1/2 частина), огорожі № 1, 4, 5,зливна яма я, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці держфонду площею 600,00 м2 (а.с. 13). Право власності на зазначений об?єкт нерухомого майна було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , про що свідчить відповідний Витяг Комунального підприємства "Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" про реєстрацію права власності на нерухоме майно №\~307796 від 07 квітня 2003 року, який наданий суду в засвідченій позивачем копії (а.с.\~14) Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 16 серпня 2005 року і наданого суду в засвідченій позивачем копії, домоволодіння в цілому складається з: житлового будинку А, загальною площею 56,90 м2, житловою площею 26,30 м2, сіней а, ганку з козирком, сараю-літньої кухні Б, вбиральні В, колодязю к (1/2), зливної ями я, огорожі 1, огорожі 2, огорожі 5, хвіртки 3, воріт 4, огорожі 6, дворового покриття І, дворового покриття ІІ, 1958-2002\~років побудови (а.с. 15-17). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта № 364583664 від 06 лютого 2024 року, за відповідачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 189425). Відомості про інші речові права відсутні (а.с. 18). Так, відповідно до постанови Верховної Ради України № 3984-ІХ від 19 вересня 2024\~року "Про перейменування окремих населених пунктів та районів", яка набрала чинності 26\~вересня 2024 року, Новомосковський район Дніпропетровської області було перейменовано на Самарівський район, а місто Новомосковськ Новомосковського району Дніпропетровської області на місто Самар. Відповідно до\~ст.\~177\~ЦК України\~об`єктами цивільних\~прав є\~речі,\~гроші,\~цінні папери,\~цифрові речі,\~майнові права,\~роботи та\~послуги,\~результати інтелектуальної,\~творчої діяльності,\~інформація,\~а також\~інші матеріальні\~та нематеріальні\~блага. Об`єкти цивільних прав можуть існувати у матеріальному світі та/або цифровому середовищі, що обумовлює форму об`єктів, особливості набуття, здійснення та припинення цивільних прав і обов`язків щодо них. Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~181\~ЦК України\~до нерухомих\~речей (нерухоме\~майно,\~нерухомість)\~належать земельні\~ділянки,\~а також\~об`єкти,\~розташовані на\~земельній ділянці,\~переміщення яких\~є неможливим\~без їх\~знецінення та\~зміни їх\~призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Поряд із\~цим,\~відповідно до\~ч.\~1-3\~ст.\~78\~ЗК України\~право власності\~на землю\~-\~це право\~володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися земельними\~ділянками. Право\~власності на\~землю набувається\~та реалізується\~на підставі\~Конституції\~України,\~цього Кодексу,\~а також\~інших законів,\~що видаються\~відповідно до\~них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно зі\~ст.\~79\~ЗК України\~земельна ділянка\~-\~це частина\~земної поверхні\~з установленими\~межами,\~певним місцем\~розташування,\~з визначеними\~щодо неї\~правами. Право\~власності на\~земельну ділянку\~поширюється в\~її межах\~на поверхневий\~(ґрунтовий)\~шар,\~а також\~на водні\~об`єкти,\~ліси і\~багаторічні насадження,\~які на\~ній знаходяться,\~якщо інше\~не встановлено\~законом та\~не порушує\~прав інших\~осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Поряд із цим відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5, 9, 10 ст. 791 ЗК\~України формування\~земельної ділянки\~полягає у\~визначенні земельної\~ділянки як\~об`єкта\~цивільних прав.\~Формування земельної\~ділянки передбачає\~визначення її\~площі,\~меж та\~внесення інформації\~про неї\~до Державного\~земельного кадастру.\~Сформовані земельні\~ділянки підлягають\~державній реєстрації\~у Державному\~земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера .\~Формування земельних\~ділянок (крім\~випадків,\~визначених у\~частинах шостій\~-\~сьомій цієї\~статті)\~здійснюється за\~проектами землеустрою\~щодо відведення\~земельних ділянок.\~Земельна ділянка\~може бути\~об`єктом\~цивільних прав\~виключно з\~моменту її\~формування (крім\~випадків суборенди,\~сервітуту щодо\~частин земельних\~ділянок)\~та державної\~реєстрації права\~власності на\~неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст.ст.\~60,\~70 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно зі\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25\~Постанови № 11 від 21\~грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Частинами 1, 2, 3\~ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Поряд з цим, відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням того, що нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , є неподільною річчю, приймаючи до уваги, що позивачем заявлені вимоги про поділ майна шляхом визначення ідеальних часток, проти чого відповідач не заперечував, ураховуючи, що наявність будь-якої домовленості або шлюбного договору між сторонами судом не установлено, суд приходить до висновку, що частки сторін в цьому майні слід визнати рівними і кожному з них належить по 1/2 частці майна, набутого в шлюбі,а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що предметом позову в цій справі, крім поділу нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, є поділ нерухомого майна земельної ділянки площею 600 м2. Водночас, суд зауважує, що відповідно до правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу жилого будинку від 04 квітня 2003 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташовані на земельній ділянці державної форми власності за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Суду не надано доказів, як формування цієї земельної ділянки площею 600 м2, так і наявності присвоєння їй кадастрового номера, так і оформлення прав приватної власності на таку земельну ділянку, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно не містить інформації про реєстрації права власності на таке нерухоме майно, а тому в частині позовних вимог щодо поділу земельної ділянки держфонду площею 600 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial