Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення 82366,08 грн. грошових коштів, сплачених ним як аліменти за рішенням суду\~ від 16 серпня 2018 року. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання\~ [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку\~ (доходу). Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження №67645187 про примусове стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] . Оскільки у [PERSON] виникли сумніви щодо свого батьківства відносно дитини, він звернувся з відповідним позовом до суду. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2023 року\~ виключено запис про [PERSON] , як батька, з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] . У січні 2024 року [PERSON] відкликала із примусового виконання виконавчий документ про стягнення із [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , що були стягнуті на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. На підставі заяви [PERSON] . головним державним виконавцем відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубовенком Р.О. винесено постанову від 11 січня 2024 року про повернення виконавчого документа. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 червня 2024 року припинено стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання\~\~ [PERSON] , [INFO] , розмір яких визначено рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2018 року. Водночас позивач стверджує, що ним за період із 27 квітня 2021 року до 08 січня 2024 року сплачено відповідачу готівкою та стягнуто на її користь примусово 82366 грн 08 коп. в рахунок сплати аліментів. Факт сплати позивачем вказаної суми аліментів підтверджується власноручно написаною відповідачем\~ заявою від 08 січня 2024 року, а також розрахунком заборгованості\~ зі сплати аліментів та постановою про повернення виконавчого документа\~ від 11 січня 2024 року. На думку позивача, відповідач свідомо надавала неправдиву інформацію щодо його батьківства відносно дитини та увесь час недобросовісно отримувала аліменти. Враховуючи викладене, [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить, в порядку ст.1212 ЦК України, стягнути із [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 82366 грн 08 коп. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року провадження по справі відкрито, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального\~ позовного провадження. Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі, на задоволенні позову наполягав. Відповідач в судове засідання також не з`явилася. У наданому суду відзиві проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що грошові кошти в сумі 82366 грн 08 коп. від позивача не отримувала, а заяву до державного виконавця написала\~ внаслідок психологічного тиску з боку позивача. Також зазначила, що жодних недобросовісних дій з її боку, по відношенню до позивача не було. Розгляд справи просила проводити без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу\~ України). Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України (далі - СК України), у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у статті 180 СК України, за змістом якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст.141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Судом встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 21 серпня 2018 року. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 18 вересня 2018 року, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 26 березня 2019 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . 23 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до відділу ДВС із заявою про прийняття на примусове виконання\~ виконавчого листа\~ №703/753/18 від 26.03.2019 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шаблистою С.І. від 24 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №703/753/18, 2/703/844/18 виданого 26 березня 2019 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів\~ заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму\~ для дитини відповідного віку. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 30 січня 2024 року, виключено\~ запис про [PERSON] , як батька з актового запису про народження № 573 від 04 грудня 2014 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно [PERSON] , який народився [INFO] в м. Сміла Черкаської області. Постановою головного державного виконавця відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубовенком Р.О. від 11 січня 2024 року, виконавчий документ з примусового виконання виконавчого листа №703/753/18, 2/703/844/18 який виданий 26 березня 2019 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів\~ на утримання сина [PERSON] , [INFO] , повернуто без подальшого виконання, станом на 08.01.2024 заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість по аліментам станом на 08 січня 2024 року становить 0 грн 0 коп. Згідно заяви стягувача, аліменти на утримання дитини [PERSON] сплачував щомісяця та в повному обсязі згідно рішення до 08 січня 2024 року включно. Станом на 08 січня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів за попередній період\~ - відсутня. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 червня 2024 року, яке набрало законної сили 23 липня 2024 року, припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , розмір яких визначено рішенням Смілянського міськрайонного суду\~ від 16 серпня 2018 року у справі №703/753/18 провадження 2/703/844/18. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Предметом спору в даній справі є відновлення права позивача на повернення безпідставно набутих аліментів на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 82366 грн 08 коп., сплачених [PERSON] на користь [PERSON] . Підставою позову [PERSON] зазначав положення ст.ст. 1212, 1215 ЦК України. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Правовий аналіз ст.1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону,\~\~ або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Судом встановлено, що грошові кошти сплачувались позивачем на користь відповідача на виконання рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області\~ від 16 серпня 2018 року по справі № 703/753/18, яким з позивача було стягнуто аліменти на утримання сина, тобто, грошові кошти отримувались [PERSON] на законних підставах. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню. Аналіз ч.1 ст.1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. Цивільний кодекс України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Відповідно до положень ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини. Під час розгляду справи судом, не встановлено, а позивачем не надано доказів того, що аліменти [PERSON] витрачались не на користь дитини та не на її утримання. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Враховуючи те, що відповідно до ч.1 ст.179 СК України саме малолітня дитина є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги позивача про повернення добровільно сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України.

Outcome: dismissed