Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

До Красноградського районного суду Харківської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до Красноградської міської ради області про\~ визнання права на земельну ділянку, в якому просить: визнати за [PERSON] , [INFO] , ІДН [NUMBER] право на земельну частку (пай), розміром 6,51 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП «Зоря» Красноградського району Харківської області, з не витребуваних/нерозподілених земельних часток (паїв), в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Музиченко О.В. зазначила, що мати позивача [PERSON] з 30.03.1979 року по 24.01.1998 рік була членом колгоспу «Зоря комунізму», КСП «Зоря», що підтверджується архівною копією протоколу № 1 наданого Архівним відділом Красноградської районної державної адміністрації 20.05.2024 р. та трудовою книжкою серії [NUMBER] від 30.05.1979 р. При звільненні в 1998 році, за невідомих позивачу обставин, [PERSON] не отримала Сертифікат про право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Зоря». Але позивач розумів, що його мати, будучи членом КСП «Зоря комунізму», який в 1994 перейменовано в КСП «Зоря», на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю 26.04.1995 р. - набула право на земельну частку (пай). Позивач, через свого представника в травні 2024 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою про видачу Сертифікату на право на земельну частку (пай), зареєстрованого на ім`я його матері [PERSON] . 04.06.2024 р. за № 29-20-11,1-3941/0/19-24 Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повідомило позивача, що згідно списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства Миколо-Комишуватської сільської ради, які мають право на земельну частку пай, що є Додатком 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР-17-00-000373 від 26.04.1995 р. по КСП «Зоря», гр. [PERSON] включена до відповідного списку членів КСП «Зоря» за № 683. Разом з тим, згідно цієї ж відповіді, як не витребуваний Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не зареєстровано. Позивач та мати позивача Сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримували, місцезнаходження даного сертифіката на ім`я [PERSON] управління Держгеокадастру, позивачу не повідомило. 18.06.2024 р. приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Дем`яненко В.О. за № 304/01-16 надано письмову консультацію, відповідно до якої [PERSON] , після смерті своєї матері спадщину прийняв, оскільки постійно проживав з нею на день смерті, що підтверджується довідкою Миколо-Комишуватського старостинського округу Красноградської міської ради Харківської області від 09.05.2024 р. № 58. Інші діти спадкодавця : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] спадщину не прийняли, заяв нотаріусу не подавали і зі спадкодавцем на день смерті постійно не проживали. З чоловіком [PERSON] , мати позивача розлучилася На день смерті в шлюбі з іншим чоловіком не перебувала. Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77359889 сформованого 18.06.2024 р. [PERSON] , приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області, до майна померлої [INFO] . [PERSON] , спадкова справа не відкривалась. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув. Від представника позивача адвоката Музиченко О.В. надішла заява відповідно до якої, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити., справу розглянути за відсутності позивача та його представника. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Шаптала Н. в судове засідання не прибула, однак подала заяву відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, розгляд справи просить провести без представника Красноградської міської ради. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ч. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом права на земельну частку (пай), які регламентують порядок набуття права на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] 18.06.2024 р. звернувся до приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Дем`яненко В.О., за № 304/01-16 позивачу надано письмову консультацію, відповідно до якої [PERSON] , після смерті своєї матері спадщину прийняв, оскільки постійно проживав з нею на день смерті, що підтверджується довідкою Миколо-Комишуватського старостинського округу Красноградської міської ради Харківської області від 09.05.2024 р. № 58 (а.с. 32-33). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 16). [PERSON] зареєстрована та постійно проживала за адесою: [ADDRESS] (а.с. 35). Відповідно до довідки Красноградської міської ради № 21 від 07.02.2023 року вбачається, що [PERSON] фактично проживає за адесою: [ADDRESS] (а.с. 13). З рішення Красноградського районного суду Харківської області від 03.04.2017 року витікає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 36-37). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] [INFO] померла [INFO] (а.с. 14). Відповідно до архівної довідки Красноградської районної державної адміністрації № 01-50/9 від 20.05.2024 року вбачається, що згідно з протоколом № 1 від 05.02.19994 року зборів уповноважених членів колгоспу «Зоря комунізм» Красноградського району Харківської області на базі колгоспу «Зоря комунізму» створено колективне сільськогоподарське підприємство (КСП) «Зоря» Красноградського району Харківської області. Згідно рішення загальних зборів членів КСП «Зоря» від 15.01.2000 року, протокол № 3, колективне сільськогосподарське підприємство КСП «Зоря» Красноградського району реорганізовано в приватне аграрно орендне підприємство (ПАОП) «Зоря» (а.с. 17). З копії державного акта на право колективної власності на землю серія ХР 1-00-000373, протоколу звітних зборів уповноважених членів КСП «Зоря» № 1, та копії трудової книжки серія [NUMBER] витікає, що [PERSON] була включена до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» (а.с. 15, 19-20). З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на запит адвоката від 29.05.2024 року вбачається, що у додатку 1 до «Списку громадян членів колективного сільськогосподарського кооперативу або товариства» до державного акта на право колективної власності на землю серія ХР-17-00-000373 [PERSON] зазначена за № 683. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів КСП «Зоря», запис що реєстрації сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] відсутнє (а.с. 30-31). Відповідно до Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77359889 від 18.06.2024 року за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація щодо [PERSON] відсутня (а.с. 34). З копії заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є спадкоємцями, [PERSON] вбачається, що останні спадщину не прийняли та не будуть заявляти свої права на спадкове майно (а.с. 38-41). Відповідно до копії довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 29.04.2024 року, а саме земельної ділянки (пай) площею 6, 51 в умовних кадастрових гектарах, її вартість становить 165281, 92 грн. (43-45). Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі №294/1094/17 зазначає, що саме позивач повинен довести, що право, яке він просить визнати за ним у порядку спадкування, набув спадкодавець за життя, а головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина у колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постановах від 10.01.2019 року у справі №696/1268/16-ц та від 17.03.2020 року у справі №396/1683/18-ц, від 20.02.2020 року у справі №544/1095/18, від 26.11.2018 року у справі №392/1660/16-ц, від 29.05.2019 року у справі №395/268/17-ц. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, встановлений Указом Президента України № 720 від 08.08.1995 року. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. ( ч. 2 ст. 23 ЗК України 1992 року). Право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.( п.2 Указу Президента України № 720/95). ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. ( ст. 1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). ( ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. ( ст. 55 Конституції України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. ( ч. 1 ст. 316 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. ( ч. 2 ст. 328 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. ( ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України підставами для припинення права власності є смерть власника. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. ( п. 23 Постанови № 7 від 30.03.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»). П. 7 Постанови №3 від 01.03.2013 року Пленуму ВСУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначає, що земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Зоря» розміром 6, 51 в умовних кадастрових гектарах, припинилось у зв`язку із її смертю, а право на належну їй частку (пай) у порядку спадкування належить її спадкоємцю, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. (лист № 24-753/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ). Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд вважає даний позов доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В позовній заяві позивач, не наполягав на стягненні з відповідачів на його користь понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат.

Outcome: approved