Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у справі №545/599/13-ц позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором №014/0457/5/08875 від 08.01.2008 в сумі 29\~657,00 доларів США, що в перерахунку в гривню за курсом НБУ станом на 16.04.2013 становить 237\~048,9 грн, стягнуто судовий збір у сумі 2\~370,49 грн у рівних частинах по 1\~185,25 грн з кожного. На підставі рішення загальних зборів акціонерів банку від 30.10.2013 правонаступником ПАТ «Ерсте Банк» є ПАТ «Фідобанк». За договором №GL1N019277_205/1 від 03.02.2021 про відступлення прав вимоги до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшли права вимоги до позичальників. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.09.2021 замінено стягувача у виконавчому проваджені по виконанню рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у цивільній справі №545/599/13-ц з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс». Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення. Просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» заборгованість у розмірі 1\~924,43 долари США, що станом на день подання позовної заяви еквівалентно 78\~012,74 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що сума боргу зменшилася у зв`язку з примусовою реалізацією предмета застави. Відповідачі, будучи повідомленими належним чином про час та дату розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, заяв про розгляд справи без їхньої участі не надали, що відповідно до вимог ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник співвідповідача [PERSON] адвокат Нескородь В.М. у судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог в повному обсязі відносно відповідача [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] ніколи не укладав та не підписував договір поруки №014/0457/5/08875/1, вважав, що, навіть, якщо припустити наявність договору поруки, такий договір за своєю правовою природою є додатковим та наявність судового рішення про стягнення боргу по тілу кредиту не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобовязання перед кредитором, а тому відсутні правові підстави до притягнення відповідача до власної цивільно правової відповідальності за ст.625 ЦК України . Суд, заслухавши сторін, дослідивши докази, дійшов наступного. Встановлено, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у справі №545/599/13-ц позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором №014/0457/5/08875 від 08.01.2008 в сумі 29\~657,00 доларів США, що в перерахунку в гривню за курсом НБУ станом на 16.04.2013 становить 237\~048,9 грн; стягнуто судовий збір у сумі 2\~370,49 грн у рівних частинах з кожного по 1\~185,25 грн з кожного. Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у справі №545/599/13-ц встановлено, що з метою виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №014/0457/5/08875/1 від 08.01.2008 відповідно до умов якого відповідачі зобов`язались солідарно відповідати перед банком за невиконання зобов`язань позичальником. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.09.2021 замінено стягувача у виконавчому проваджені по виконанню рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у цивільній справі №545/599/13-ц з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс». Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.09.2021 встановлено, що на підставі заочного рішення від 16.04.203 по цивільній справі №545/599/13-ц Полтавським районним судом Полтавської області 23.07.2013 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором №014/0457/5/08875 від 08.01.2008 в сумі 29\~657,00 доларів США, що в перерахунку в гривню за курсом НБУ станом на 16.04.2013 становить 237\~048,9 грн; ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 31.07.2014 замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа Полтавського районного суду Полтавської області №545/599/13 від 23.07.2013 по стягненню з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованості за кредитним договором №014/0457/5/08875 від 08.01.2008 з ПАТ «Ерсте Банк» на ПАТ «Фідобанк». В ухвалі зазначено, що ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло права грошової вимоги за договорами укладеними між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] , [PERSON] . Доказів погашення заборгованості за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 відповідачами не надано. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.2,5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц наведено висновок, що в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. При цьому в постанові ВС КЦС у справі № 127/13406/18 від 13 січня 2021 року зазначається, що відповідальність за статтею 625 ЦК України настає, зокрема, за невиконання судового рішення. Із заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у справі №545/599/13-ц вбачається, що кредитор звернувся за стягненням суми боргу по кредитним зобовязанням не лише до боржника але і до поручителя. Зазначеним рішенням суду з боржника та поручителя заборгованість стягнуто солідарно, отже рішенням суду встановлено, що у поручителя виникло солідарне грошове зобовязання перед кредитором у відповідному розмірі, а відтак , у разі його прострочення, кредитор правомірно вимагає отримання компенсації за його неналежне виконання відповідно до положень ст.625 ЦК України. Таким чином, суд відхиляє твердження представника відповідача що у даних правовідносинах на поручителя не поширюється вимоги ст. 625 ЦК України. Окрім того, заперечення представника відповідача щодо неукладення відповідачем договору поруки спростовується обставинами встановленими заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013 у справі №545/599/13-ц, яке на данний час є чинним та ніким не скасоване. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що до спірних правовідносин застосовуються положення ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості від 21.06.2024 позивачем за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 на суму заборгованості 21\~363,07 доларів США нараховані три відсотки річних, що у загальному розмірі складають 1\~924,43 доларів США (а.с.8). Відповідно до рішення суду заборгованість за кредитним договором №014/0457/5/08875 від 08.01.2008 склала 29\~657,00 доларів США. При цьому, згідно з розрахунку вбачається, що позивач нараховує 3% річних на суму заборгованості 21\~363,07 доларів США. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження суми заборгованості позивачем надане рішення суду. Доказів щодо спростування зазначеного розміру заборгованості, зокрема, доказів сплати заборгованості у певному розмірі, на час розгляду справи відповідачами не надані. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Оскільки зазначена позивачем сума боргу в розмірі 21\~363,07 доларів США не перевищує суми боргу за заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.04.2013, тому суд вважає, що визначення суми заборгованості є диспозитивним правом позивача. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Оскільки, відповідачами власний розрахунок спірних сум суду не надано, суд перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків, дійшов висновку, що за прострочення виконання рішення суду за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 підлягають стягненню суми 3% річних визначених позивачем у позові, а саме в розмірі 1\~924,43 доларів США. Так, відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україна воєнного. Надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з п.19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. \~ \~ \~ \~Таким чином, позивачем за невиконання рішення суду нараховані відсотки відповідно до ст.625 ЦК України в межах визначеного законодавством строку. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Отже, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн, у рівних частинах по 1\~211,2 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved