Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

15.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій позивач просить суд позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачів на користь дитини аліменти у розмірі з кожного по частки від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення до суду з позовом та до досягнення ним повноліття, з посиланням на те, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , не цікавляться його долею, жодного разу її не відвідували, а також не здійснюють її утриання. Вказані підстави зумовили звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.09.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 16.10.2024 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання призначене на 19.11.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак: - від представника позивача в матеріалах справи наявна заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності позивача; - від представника Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Служби у справах дітей Одеської міської ради також надійшли до суду заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Щодо сповіщення відповідачів, суд зазначає наступне. Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . Приймаючи вказане, оскільки відповідачі особисто не повідомили суд про адресу місця проживання та адресу для листування, останні не мають зареєстрованих Електронних кабінетів в ЄСІТС, судом здійснювалось повідомлення відповідачів про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на вказані адреси зареєстрованого місця проживання. Однак, уся судова кореспонденція скерована на ім`я [PERSON] та [PERSON] , у тому числі судова повістка з повідомленням про судові засідання, повернуті до суду без вручення з підстав відсутності адресатів за вказаною адресою. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є належним чином повідомленими про розгляд справи та дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явились до суду без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено. Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 19.11.2024 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що 06 липня 2023 року Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис №518, в якому в графі відомості про батьків зазначено інформацію про наступних осіб: матір - [PERSON] , [INFO] ; батько - [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00040448339 від 08.07.2023 року. Згідно з даним витягом вбачається, що реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , була проведена відповідно до статті 133 СК України, а також на підставі звернення представника Служби у справах дітей Одеської міської ради, а відомості про батьків внесені згідно з розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради №237-01р від 13.06.2023 року. Так, у відповідності до розпорядження Київської районної адміністрації Одеськоїх міської ради від 13.06.2023 року за вих. №237-01р, надано дозвіл на реєстрацію в органах державної реєстрації актів цивільного стану малолітньої дитини чоловічої статті, якому присвоїти дані: [PERSON] , [INFO] в місті Одесі, батьками якого є: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У відповідності до вказаного розпорядження вбачається, що 11.05.2023 року працівниками закладу охорони здоров`я КНП „Міська дитяча лікарня № 2" Одеської міської ради, у присутності інспектора СЮП ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, та представника територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, яким засвідчено, що 11.05.2023 року в КНП „Міська дитяча лікарня № 2 Одеської міської ради виявлена покинута дитина чоловічої статі [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - гр. [PERSON] , [INFO] , 02.05.2023 року була доставлена до КНП ,„Пологовий будинок № 7 Одеської міської ради з адреси: [ADDRESS] , але зі слів жінки вона за цією адресою не проживає. 05.05.2023 року дитина була госпіталізована до КНП „Міська дитяча лікарня № 2" Одеської міської ради, де знаходилась до 10.05.2023 року. Мати дитини -. [PERSON] , [INFO] , залишила дитину в стаціонарі, та відмовилась її забрати. Зі слів соціального працівника громадянка знаходилась на лікуванні у КНП „Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" Одеської обласної ради". Потребувала хірургічного лікування. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] (паспорт виданий органом 5112 від 13.04.2023 року), її місце знаходження невідоме. Згідно з відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 23.05.2023 року № 600 ССД/01-29 відсутня будь-яка інформація про реєстрацію місця проживання/перебування [PERSON] , [INFO] , на території міста Одеси. Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від 31.05.2023 року № 81223/24.29-18, [PERSON] , [INFO] , перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] (актовий запис про шлюб від 22.09.2020 року № 1657, складений Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Дитину було доставлено до КНП „Міський спеціалізований будинок дитини № 1" Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради (довідка від 02.06.2023 року № 317). У відповідності до листа КНП «Міська дитяча лікарня №2» Одеської міської ради від 11.05.2023 року за вих. №01-35/283 повідомлено, що 05.05.2023 року до відділення анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених з КНП „ПБ № 7" ОМР доставлена дитина [PERSON] , [INFO] , від 4-ої вагітності та 4-х пологів (зі слів матері), з діагнозом: Гіпоксично - ішемічна енцефалопатія новонародженого І ст. (Р 91.61), Синдром церебрального пригнічення (Р 91.4), недоношеність 35 тижнів (Р 07.32), Низька вага при народженні (2,080 г) (Р 07.13), Токсична еритема (Р 83.1), ВОВ(Р 29.89). Зазначено, що мати дитини - [PERSON] , [INFO] , веде асоціальний спосіб життя (зі слів персоналу пологового будинку, жінка прибула до стаціонару у стані алкогольного сп`яніння, з анамнезу відомо - у період вагітності були епізоди вживання „солей", на обліку у жіночій консультації не знаходилась, обстеження не проходила). Під час спілкування в усній формі з соціальним працівником повідомила, що одна з попередніх дітей померла у тримісячному віці від двобічного запалення легень, з приводу чого відбувала термін у місцях позбавлення волі та була позбавлена батьківських прав відносно інших дітей, які на даний час проживають з її матір`ю у Вінницькій області. Також зазначено, що 07.05.2023 року [PERSON] поскаржилася на болі в правій половині грудної клітини (з її слів, які тривають близько 4-х місяців), було проведено ЗАК та рентгенограму грудної клітини, що показали наявність запального процесу плеври (плеврит). 09.05.2023 року [PERSON] була направлена на консультацію до КНП „Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" ООР до фтізіатра з метою вирішення питання подальшого лікування. Отримала висновок лікаря для госпіталізації з діагнозом: гнійний плеврит. Емпієма? Туберкульоз? Повернулася до КНП „МДЛ № 2" ОМР, територію якого покинула самовільно 09.05.2023 року приблизно о 19:30. Однак, 10.05.2023 року повернулася у занедбаному стані (брудна та з перегаром). За наслідком чого, було проведено бесіду у присутності директора КНП «МДЛ № 2» ОМР, під час якої [PERSON] у доступній формі було роз`яснено, що її захворювання повинно лікуватися у спеціалізованому закладі, до якого вона отримала направлення. 11.05.2023 року стало відомо, що [PERSON] збирається відмовитися від лікування та приїхати до КНП «МДЛ № 2» ОМР з метою забрати дитину для сумісного проживання. Враховуючи наведене, адміністрація КНП «Міська дитяча лікарня №2» Одеської міської ради вказаним листом звернулась до Служби у справах дітей Одеської міської ради та звернула увагу на те, що мати дитини [PERSON] , несе загрозу життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] (хлопчика), якому на той час було необхідне лікування. Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради від 29.01.2024 року №89, з 01.06.2023 року в даному закладі на повному державному забезпеченні перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , який був направлений Одеською обласною державною адміністрацією Одеською обласною військовою адміністрацією Департаменту охорони здоров`я № 42/03 від 19.05.2023 року. Додатково повідомлено, що за час перебування [PERSON] в закладі, його ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги у вихованні та утриманні не надавав. У зв`язку з даним фактом дитячий заклад просив порушити питання позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , у відношенні до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Наказом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 11.07.2023 року за №154 малолітнього [PERSON] , [INFO] , поставлено на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування. Щодо матері дитини - [PERSON] , [INFO] , судом також встановлено, що остання: - постановою Чечельницького районного суду Вінницької області від 13.02.2013 року по адміністративній справі №151/122/13-п була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.; - вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 03.06.2013 року по справі №151/408/13-к, [PERSON] визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 166 Кримінального кодексу України та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим терміном один рік шість місяців. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано гр. [PERSON] не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання. Вказаним вироком встановлено, що з листопада 2012 року по лютий 2013 року [PERSON] яка неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності в тому числі і за невиконання своїх батьківських обов`язків, являючись матір`ю трьох малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , злісно ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду за своїми малолітніми дітьми, незважаючи на відповідні попередження з боку органів опіки та піклування, ведучи аморальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями, створила своєю поведінкою умови, що роблять неможливим нормальний фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, порушуючи тим самим їх права, передбачені ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", а саме систематично залишала дітей без нагляду і продуктів харчування, не здійснювала належний догляд за станом їх здоров`я, що спричинило тяжкі наслідки, які виразилися в тому, що її малолітній син [PERSON] 2012 року народження [INFO] помер у віці 3 місяці 10 днів. Згідно висновку експерта № 23 від 26.03.2013 року його смерть настала в наслідок легенево-серцевої недостатності, що розвивалася на тлі гострої не госпіталізованої інтерстиціальної (проміжної) бронхопневмонії, перебіг якої супроводжувався гіпоксією та відбувався у ослабленої дитини з недостатнім харчуванням, окрім вище зазначеного захворювання, яке призвело до смерті дитини встановлена наявність загальної гіпоксії 2-3 ст. (знижене харчування) дефіцит ваги по розрахункам складав близько 28 %. Обвинувачена [PERSON] вину визнала повністю, та пояснила, що із-за зловживанням алкоголем пропустила хворобу сина і не звернулася своєчасно за медичною допомогою. В скоєному дуже щиро кається, перестала вживати алкоголь і просить дати їй шанс виправитись. - постановою Чечельницького районного суду Вінницької області від 16.01.2014 року по справі №Д/151/31/14, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 178 ч. 3 та 184 ч. 2 КУпАП, а саме за наслідком залишення своїх малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , вдома без нагляду; - ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 26.11.2014 року у кримінальному провадженні №1-в/151/60/14, [PERSON] , [INFO] , скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено її для відбування покарання, призначеного вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 03.06.2013 року. Вказаною ухвалою суду встановлено, що за час перебування на обліку в Чечельницькому районному підрозділі кримінально-виконавчої інспекції [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, на шлях виправлення не стала, а також [PERSON] : 13.11.2013 року притягувалася до адміністративної відповідальності по ст.178 ч.3, ст. 184 ч.2 КУпАП; 16.01.2014 року притягувалася до адміністративної відповідальності по ст.178 ч.3, ст. 184 ч.2 КУпАП; 16.07.2014 року притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.178 ч.3 КУпАП; 02.10.2014 року притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.178 ч.3 КУпАП. Встановлено також, що по місцю проживання [PERSON] характеризується негативно, не працює, зловживає спиртними напоями. Під час засідання просила відмовити у задоволені подання та надати їй шанс для виправлення. Додатково з поданих до суду доказів вбачається, що заочним рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 21.04.2024 року по цивільній справі № 151/93/24, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Призначено стягнення аліментів на їх утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Бондурівський старостинський округ Чечельницькокої селищної ради Гайсинського району Вінницької області листом від 17.04.2024 року № 12.7/12 повідомив, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована на території Бондурівського старостинського округу, але за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Згідно з листом Служби у справах дітей Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 18.04.2024 року за вих. №04-24/54, на території Бондурівської сільської ради проживають неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є [PERSON] , [INFO] . Неповнолітні перебувають на первинному обліку служби справах дітей Чечельницької селищної ради, як діти, позбавлені батьківського піклування. Перебувають під опікою бабусі гр. [PERSON] . Повідомлено, що [PERSON] схильна до зловживання спиртними напоями, недбало ставиться до виховання дітей, не має власного житла, має пасивне ставлення до потреб власних дітей. Згідно з інформацією, наданою Службою у справах дітей Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 30.05.2024 року № 68, зі слів матері [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , старости села Бондурівка та сусідів, громадянка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Відповідно до повідомлення [INFO] від 26.03.2024 року №№ 943/6288, 943/6286, гр. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на військовому обліку РТЦК та СП міста Одеси та Одеської області не перебувають. Відомості відсутні. Відповідно до інформації, наданої Одеським районним управлінням поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 27 березня 2024 року №№ 60 вх/2073, 60 вх/2074, гр. [PERSON] , [INFO] , притягувалась за ч. 3 ст. 109 КУпАП та ч. 2 ст. 178 КУпАП у 2023 році. Гр. [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності не притягувався. У розшуку не перебувають. Відповідно до інформації, наданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 05.03.2024 року № 702/03.01-06, та від 12.03.2024 року № 703/03.01-06 за архівними даними, станом на 31.12.2012 року, в Комунальному підприємстві «БТІ» Одеської міської ради відсутня інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно в м. Одесі за [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також повідомлено, що станом на 31.12.2012 року в КП «БТІ» ОМР відсутня інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 374233996, № 374232716 № 373870549 від 15.04.2024 року щодо суб`єкта [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - відомості відсутні. Відповідно до інформації, наданої Службою у справах дітей Одеської міської ради від 10.04.2024 року № 05/3720, малолітній [PERSON] , [INFO] , має брата - [PERSON] , [INFO] , та сестру [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою Служби у справах дітей Одеської міської ради від 10.04.2024 року №05/3720/1 про наявність договору про відкриття рахунку в установі банку у малолітнього [PERSON] , [INFO] , відкритий рахунок у акціонерному товаристві „Державний ощадний банк України", за №: [NUMBER] . Актових записів про реєстрацію смерті відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за даними державного реєстру актів цивільного стану громадян, не виявлено. Приймаючи викладені встановлені обставини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є зокрема: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони. Досліджуючи подані до суду документи та приймаючи вище встановлені обставини в сукупності, суд вважає, що стороною позивача доведена винна поведінка відповідачів, як батьків, по відношенню до виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини додатково підтверджуються тим, що відповідачі особисто залишили та не забрали свою дитину в пологовому будинку, після її народження, не здійснивши жодних дій та умов для повернення дитини до дому, жодного разу не відвідавши малолітнього під час перебування у будинку дитини, не цікавлячись його долею та не приймаючи жодної участі в його утриманні. Судом також встановлено, що у відповідності до приписів статті 19 СК України, питання про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , розглянуто Київською районною адміністрації Одеської області, за наслідком чого надано відповідний висновок від 22.07.2024 року за №1063/01-11 щодо доцільності позбавлення відповідачів, як батьків, батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Вказаним висновком засвідчено, що дане питання розглядалось комісією з питань захисту прав дітей Київської районної Одеської міської ради (далі - Комісія) 16.05.2024 року та 13.06.2024 року, однак батьки дитини на засіданні Комісії присутніми не були. Встановити їх фактичне місце проживання не вдалось. Приймаючи викладене в цілому, суд вважає встановленим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в порушення вимог статей 150, 180 СК України, усунулись від виконання конституційного обов`язку, передбаченого ст. 51 Конституції України щодо належного виховання своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її зростання і навчання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи в сукупності досліджені докази, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд діючи в інтересах дитини вважає доведеним, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим, суд вважає наявними правові підстави для позбавлення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , за наслідком чого позов Комунальної некомерційної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідачі не надають матеріальну допомогу на утримання сина. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; ) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Будь-яких доказів на підтвердження того, що з відповідачів стягуються аліменти на малолітнього [PERSON] , [INFO] , матеріали справи не містять. При вищевикладених обставинах, приймаючи, що відповідачі є особами працездатного віку, дієздатні, законодавчо на останніх покладено обов`язок забезпечення утримання власної дитини, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в цій частині, а відтак з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підлягають стягнення аліменти на малолітнього [PERSON] , [INFO] , шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Щодо розміру заявлених позивачем до стягнення аліментів, а саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менш 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, суд вважає обґрунтованим та підлягаючим до стягненню з відповідача [PERSON] , приймаючи не надання останнім будь-яких доказів, які б впливали на визначення розміру аліментів в іншому розмірі. Щодо розміру аліментів до стягнення з [PERSON] , судом враховується, що з останньої заочним рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 21.04.2024 року по цивільній справі № 151/93/24, стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Приймаючи вказані обставини, а також перебування на утриманні відповідачки [PERSON] двох інших малолітніх дітей на користь яких стягують аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, суд вважає належним до стягнення з [PERSON] розмір аліментів на користь малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. У відповідності до положень ч.1 ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню починаючи з дня звернення позивача до суду з цим позовом - 15.08.2024 року та до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом враховується, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10.09.2024 року було відстрочено КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про позбавлення батьківських прав в сумі 6056,00 грн. до ухвалення судового рішення по справі. Також позивач на підставі положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позову в частині вимог майнового характеру про стягнення аліментів, який становить для юридичних осіб у розмірі 3028 грн. грн. Отже, на підставі вищевикладеного вбачається, що позивачем, як юридичною особою було пред`явлено позов, який містить дві вимоги майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру до двох відповідачів, за що передбачено сплату судового збору у загальному розмірі 9084,00 грн. (3028,00 за кожною з вимог немайнового характеру *2 = 6056,00, та 3028,00 за обома вимогами майнового характеру). З урахуванням викладеного, задоволення позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, стягненню з кожного з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі по 4542 гривні 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial