Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Шостого березня 2024 року [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів, індексацію аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2019 року в справі № 308/6565/18, ухвалено стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.01.2019 і до досягнення дітьми повноліття. З часу вирішення судом позову змінились обставини матеріального стану відповідача, які були враховані судом при визначенні розміру аліментів та збільшились потреби дітей. Діти виросли і потребують значно більших витрат на їх утримання. Відповідач має постійне місце роботи та постійний заробіток, виходячи з якого може сплачувати більший розмір аліментів в частці від розміру доходів. Зокрема, з 01 серпня 2022 року по теперішній час він проходить службу в [INFO] та має стабільний заробіток. З 1 вересня 2023 року син [PERSON] є студентом денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Окрім цього, позивачкою понесено додаткові витрати на оплату навчання старшого сина на юридичному факультеті ВНЗ «Ужгородський національний університет» у сумі 36\~500,00 гривень. На підставі наведеного, позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на утримання неповнолітніх дітей 1/3 частки його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином [PERSON] вісімнадцятирічного віку, а також сином [PERSON] на час навчання до досягнення ним 23 річного віку. Водночас, позивачка просить стягнути з відповідача 22\~834,00 грн індексації аліментів за період з січня 2020 по 31.12.2023, а також 18\~250,00 грн додаткових витрат на утримання дітей у зв`язку з навчанням. 19 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив, у якому представник просить залишити без задоволення позовну заяву, оскільки, заробітна плата відповідача у 2024 році у порівнянні із 2023 роком зменшилася на третину, інші доходи у відповідача відсутні. Позивач [PERSON] не надала суду доказів зміни свого матеріального/сімейного стану, погіршення здоров`я тощо. Про навчання сина [PERSON] на першому курсі юридичного факультету ВНЗ «УжНУ» на платній основі відповідач дізнався виключно з позовної заяви. Відповідач має намір компенсувати позивачці [PERSON] грошові кошти в розмірі 18 250,00 гривень. Позивач не надала доказів інших витрат у зв`язку з навчанням сина, підтвердження скрутного становища, наявність витрат на оплату проживання у гуртожитку, квитанції на проїзні документи, канцелярські витрати чи витрати на придбання підручників. Додатково звертає на те, що відповідач є одруженим, має малолітню доньку. У [PERSON] відсутнє рухоме чи нерухоме майно. [PERSON] тривалий час проживає зі своєю сім`єю в орендованій квартирі, сплачує орендну плату в розмірі 350 доларів США. Підстав для стягнення індексації аліментів немає. 08 липня 20204 року представник відповідача подав заяву про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 20 070,00 грн як витрати на правову допомогу. Дев`ятого вересня 2024 року від представника відповідача надійшло письмове пояснення, в якому він, зокрема, зауважує, що позивачка не надала докази на підтвердження зміни свого матеріального/сімейного стану/погіршення здоров`я. Додає, що відповідач не заперечує щодо участі у витратах на оплату навчання сина та вже частково перерахував позивачці [PERSON] кошти щодо компенсації його частини витрат, на підтвердження чого долучив копії квитанцій про оплату коштів на загальну суму в розмірі 18 000,00 гривень. 15 жовтня 2024 року представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи квитанції про оплату коштів позивачці в розмірі 6000,00 гривень. 20 листопада 2024 року позивачка подала про уточнення позовних вимог щодо розміру суми індексації аліментів, на підтвердження чого надала розрахунок, згідно з яким просить стягнути з відповідача на її користь 70 676,00 грн різниці між сплаченими та проіндексованими аліментами. 20 листопада 2024 року до суду також надійшла заява відповідача [PERSON] , у якій він просить заяву його представника від 05.07.2024 про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без розгляду. 22 листопада 2024 року представник відповідача подав заяву, в якій просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні вимоги позивачки [PERSON] про стягнення з нього проіндексованих аліментів в розмірі 70\~676,00 грн, у зв`язку зі спливом строків позовної давності. У судовому засіданні позивачка підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. Звернула увагу на те, що з плином часу прожитковий мінімум зріс, що і викликало необхідність у зміні розміру аліментів. Відповідач працює, а з 01.08.2022 проходить службу, має стабільний заробіток. При первинному вирішенні питання про стягнення аліментів відповідач не мав постійних доходів. Заборгованості за аліментами відповідач не має. На підставі ст. 199 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей, які навчаються, до досягнення двадцяти трьох років. У зв`язку з цим, є необхідність у зміні як розміру, так і способу стягнення. Додала, що мати відповідача проживає в м. Хуст з молодшим братом, на утриманні якого вона і знаходиться, а тому жодного стосунку до утримання матері відповідач не має. Окрім цього, просила стягнути з відповідача розмір проіндексованих аліментів за період з 01.01.2020 по 31.12.2023, а також 18 250,00 грн додаткових витрат на дитину. Зауважила, що з початком війни у неї кардинально змінилась ситуація в матеріальному становищі. Вона займалась підприємницькою діяльністю, а саме вона надавала послуги з отримання віз, однак, з настанням воєнного стану, даний вид діяльності перестав бути актуальним. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовної заяви з підстав, наведених у раніше поданих відзиві та письмових запереченнях. Звернув увагу, що позивачка є підприємцем, до війни мала сталий дохід. Перша підстава для збільшення розміру аліментів це зміна матеріального та сімейного стану, однак, аліменти були визначені в розмірі 3000,00 грн і цей розмір залишається актуальним і на момент розгляду даної справи. Доходи відповідача у вигляді заробітної плати у 2024 році у порівнянні з 2023 роком зменшилися на третину, що підтверджується відповідною довідкою. У позивача наявна нова сім`я. У новому шлюбі в нього народилась донька. Має на утриманні хвору матір, яку саме він забирав з лікарні після того, як вона проходила курс лікування в м. Ужгороді. На переконання представника відповідача, позивачка хоче стягнути з нього подвійні витрати за навчання. Стягнення аліментів та додаткових витрат призведе до подвійного стягнення. Окрім цього, представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності. Зазначив, що рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 23.12.2019, а позивачка звернулася з вимогою про індексацію 06.03.2024, тобто поза межами трьох річного строку позовної давності, який сплив 03.12.2022. Тому у цій частині вимог, позов не підлягає задоволенню. Додатково звернув увагу на те, що аліменти у розмірі 1/3 не можна стягувати, так як у відповідача є троє дітей, а такий розмір можна визначати тільки за наявності двох дітей. На переконання останнього позивачка не довела, що її матеріальний стан погіршився, а відповідача покращився. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2019 у справі № 308/6565/18, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.01.2019 до досягнення дітьми повноліття. Відповідач регулярно сплачує аліменти на рахунок позивачки, що повністю визнається позивачкою та підтверджується наданою нею випискою з банківської картки. Згідно з довідкою [INFO] про доходи відповідача від 11.08.2023 за вих. № 8/2/6835, сума виплаченого грошового забезпечення [PERSON] за період проходження служби в [INFO] з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 становить 529 546,71 гривень. Відповідно до довідки [INFO] ,про доходи відповідача від 10.04.2024 за № 8/2/3117, зарахована сума грошового забезпечення [PERSON] за період з 01 жовтня 2023 року по березень 2024 року становить 183\~535,42 гривень. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 08 вересня 2022 року відповідач [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уклали між собою шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 08.09.2022 складено відповідний актовий запис № 1157. За час перебування у даному шлюбі у відповідача народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.11.2023. Мати відповідача [PERSON] , [INFO] , є особою з другою групою інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 30.03.2022 за № 494. 23 березня 2021 року позивачка звернулася до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого листа № 308/6565/18 від 23.12.2019 про стягнення з відповідача аліментів на її користь. У заяві зазначено, що заборгованість за аліментами станом на 23.03.2021 відсутня. Позивачка є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У власності позивачки знаходиться квартира загальною площею 58,6 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З 01 вересня 2021 року по 14 вересня 2021 року [PERSON] навчався в Закарпатському обласному ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Красного поля Закарпатської обласної ради, що підтверджується довідкою даного навчального закладу від 05.04.2024 за № 1-2.19/230. З 1 вересня 2023 року [PERSON] навчався в Інституті будівництва та інженерних систем Національного університету «Львівська політехніка» на денній формі навчання, що підтверджується копією студентського квитка серії [NUMBER] . Другого жовтня 2023 року позивачка уклала з Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет» договір про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб за № 23/214В, згідно з умовами якого, даний заклад зобов`язується за рахунок коштів позивачки здійснити підготовку здобувача вищої освіти [PERSON] за денною формою навчання за спеціальністю «081 право». Загальна вартість послуги становить 146\~000, 00 гривень. Розмір оплати за навчальний рік 36\~000,00 гривень. Позивачка перерахувала на рахунки Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» 36 500,00 грн (двома платежами) за навчання сина [PERSON] на першому курсі, що підтверджується відповідними квитанціями від 09.10.2023 та 21.01.2024. Факт навчання [PERSON] на першому курсі денної форми навчання юридичного факультету Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» підтверджується також довідкою даного навчального закладу за № 308 від 07.11.2023. Згідно з інформацією, витребуваною ухвалою суду за клопотанням представника відповідача, згідно з даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у період з 3 грудня 2019 року по 31 жовтня 2024 року не перебувала у трудових відносинах з жодним роботодавцем. Окрім цього, на виконання ухвали суду, Головне управління ДПС у Закарпатській області надало завірені копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 01.01.2019 по ІІІ квартал 2023 року. У листі ГУ ДПС у Закарпатській області також зазначено, що за період з 4-го квартала по 19.11.2024 (дата надання відповіді) [PERSON] податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця не подавала. Оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених ЦПК України. У постанові від 13.02.2019 у справі № 152/100/18 Верховний Суд вказав на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, Верховний суд притримується позиції, що застосуванню підлягає поряд з ч. 3 ст. 181 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду, і ч. 1 ст. 192 СК України, що передбачає зміну розміру аліментів та необхідність доведення відповідних обставин зміни. Таким чином, Верховний Суд вказав на необхідність застосування ч. 1 ст. 192 СК України, якщо йдеться про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їхнього стягнення. У постанові від 14.11.2018 у справі № 372/2393/17 Верховний Суд зазначив, що під час розгляду позовів про зміну способу стягнення аліментів та зміну їх розміру, застосовуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому, відповідно до ст. 182 ЦПК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року становить 3196 гривень. Позивачка просить змінити спосіб визначення розміру аліментів, встановлений рішенням суду, що набрало законної сили, з твердої суми в розмірі 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину на визначення аліментів у розмірі 1/3 частки доходів відповідача, що, виходячи з розміру доходу відповідача, свідчить про збільшення встаноленого рішенням суду розміру аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Неповнолітні діти проживають з позивачкою, вона є одержувачем аліментів. Відповідач [PERSON] є працездатним, перебуває у зареєстрованому шлюбі, а отже, має іншу сім`ю та малолітню дитину, народжену у цьому шлюбі. У відповідача [PERSON] є мати - [PERSON] , [INFO] , яка є особою з другою групою інвалідності. При цьому, відповідачем та його представником факт перебування матері на його утриманні не доведено. Зі слів позивачки, мати відповідача проживає окремо від нього, а саме в м. Хуст Закарпатської області, з молодшим братом відповідача - [PERSON] , 1982 року народження, який і доглядає матір. Дана обставина відповідачем та його представником у ході судового розгляду не спростована, доказів перебування матері на утриманні відповідача суду не надано. Покликання представника відповідача на те, що мати відповідача проходила курс лікування в м. Ужгороді, і відповідач забирав свою матір з лікарні, таким доказом не є. Надані відповідачем докази свідчать тільки про непрацездатність матері, однак не підтверджують факт її перебування на його утриманні. Зокрема, з наданої відповідачем виписки встановлено, що матір відповідача проживає в м. Хусті Закарпатської області, у той час як сам відповідач проживає в м. Ужгороді. Окрім цього, суд враховує, що відповідач несе обов`язок щодо утримання малолітньої дитини від іншого шлюбу не сам, а разом з дружиною з якою перебуває у шлюбі. Відомостей про незадовільний стан здоров`я відповідача у ході розгляду справи не здобуто. Жодних фактів наявності у відповідача рухомого чи нерухомого майна не встановлено. Доводи позивачки про наявність у відповідача автомобіля, інших поточних витрат, не підтверджено жодними доказами. Грошове забезпечення відповідача за останній рік, що передує пред`явленню позову, становить в середньому близько 30 000,00 гривень в місяць. На підставі наведеного, виходячи із сукупності досліджених та належним чином оцінених у ході судового розгляду справи доказів, виходячи із засад цивільного законодавства, зокрема справедливості та розумності, з метою забезпечення умов для гармонійного розвитку дітей, враховуючи матеріальне становище позивачки [PERSON] , яка утримує та виховує спільних з відповідачем дітей, право особи, з якою проживають діти, обирати спосіб визначення розміру аліментів, матеріальний стан відповідача, наявність у нього іншої сім`ї та малолітньої дитини від іншого шлюбу, суд дійшов висновку, що відповідач здатний утримувати своїх дітей та сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі, а тому вимога позивачки щодо зміни розміру та способу стягнення аліментів підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача не спростовують визначених законом підстав для зміни способу та розміру стягнення аліментів, оскільки позивачкою доведено, що її матеріальний стан погіршився після впровадження воєнного стану, а відповідач з моменту винесення первинного рішення суду став офіційно працевлаштований, почав отримувати стабільний дохід. Заперечення представника відповідача про те, що аліменти у розмірі 1/3 не можна стягувати, оскільки у відповідача є троє дітей, а такий розмір можна визначати тільки за наявності двох дітей, суд не бере до уваги, оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні ч. 5 ст. 183 СК України, яка визначає можливість звернення до суду із заявою про видачу судового наказу з такими вимогами про стягнення аліментів залежно від кількості дітей, як перебувають на утриманні. Натомість, зазначена норма не виключає можливість заявляти вимоги про стягнення аліментів у такому розмірі за наявності більшої кількості дітей у сторін у порядку позовного провадження, яка розглядається судом на загальних підставах, про що свідчить ч. 1 ст. 183 СК України. Разом з цим, слід зазначити, що позивачка просить, зокрема, стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним 23 річного віку. На переконання суду, дана вимога є необгрунтованою, оскільки, обов`язок батьків утримувати дитину до 18 років, та після досягнення нею повноліття, визначений різними нормами, а отже й відмінними правовими підставами. Зокрема, обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття визначений ст. 180 СК України. Водночас, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, визначений ст.ст. 198, 199 СК України. Так, згідно з ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Однак, станом на день подання позову - 06.03.2024 - [PERSON] , [INFO] , не виповнилось 18 років, тобто станом на дату пред`явлення позову, не існували підстави (умови) для звернення з такою позовною вимогою. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: - досягнення дочкою чи сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; - продовження ними навчання; - потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; - наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON] до досягнення ним 23-річного віку. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що той з батьків, з ким проживатиме дитина на момент повноліття, або повнолітній син вправі звернутися з окремим позовом про стягнення аліментів до досягнення двадцяти трьох років. Водночас, суд звертає увагу, що, згідно з ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Окрім цього, судом встановлено, що за час судового розгляду справи, відповідачем сплачено на користь позивачки 42000,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними квитанціями, поданими представником відповідача, та визнається позивачкою. А тому заначена сума сплачних відповідачем коштів підлягає зарахуванню в суму належних до стягнення, згідно з наведеним вище висновком суду, аліментів. Крім вимоги про зміну розміру та способу стягнення аліментів, почивачка просить стягнути з відповідача на її користь суму індексації присуджених сплачених аліментів за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2023 року, з приводу чого суд вважає за належне зазначити наступне. Згідно з остаточно наданим суду розрахунком, позивачка просить стягнути з відповідача 70 676,00 грн індексації. Однак, суд не бере до уваги наданий позивачкою розрахунок з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078). Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Таким чином, індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, проводиться лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки. При цьому, згідно з Додаток 1 до Порядку № 1078 «Приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації», індексація проводиться щомісячно (колонка «Величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації» у таблиці Додатку 1), починаючи з місяця, у якому величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації і подальша зміна розміру індексації відбувається у разі, коли індекс споживчих цін наростаючим підсумком знову перевищить поріг індексації. Відповідно до частин першої, третьої пункту 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Відповідно до абзаців один, два пункту 10-4 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Згідно з абзацом п`ятим пункту 4 Порядку № 1078, сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Всупереч наведеному, розрахунок відповідачки не відповідає вимогам вищевказаних закону та підзаконних актів. Окрім цього, в даному розрахунку позивачка не навела конкретних арифметичних операцій, які остання виконала, визначаючи суму індексації. Зокрема, такий розрахунок повинен містити інформацію про величини приросту індексу споживчих цін для проведення індексації, про місяці, в яких така величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексакції, частину доходу, яка підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, суму індексації грошового доходу, арифметичні операції з даними величинами. З наданого позивачкою уточненого розрахунку вбачається, що вона перемножила суму присуджених їй до сплати аліментів на індекс споживчих цін у кожному місяці, без врахування вимог закону про те, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, проводиться лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки. Про необхідність врахування під час здійснення розрахунку індексації аліментів Порядку № 1078, наголошує Верховний Суд у своїй постанові від 31 серпня 2020 року в справі № 686/5088/20. Однак, враховуючи право позивачки, як одержувача аліментів на їх індексацію, суд здійснив власний розрахунок. При цьому, під час розрахунку «грошовим доходом» є присуджена до стягнення з відповідача місячна сума аліментів в розмірі 3000,00 грн на одну дитину (6000,00 грн на двох). Зведена таблиця індексів інфляції за розрахунковий період (січень 2020 року - грудень 2023 року) за офіційними даними Держстату (%): Зведена таблиця індексів споживчих цін з\~2000 по\~2023\~рр.\~(%) січеньлютийберезеньквітеньтравеньчервеньлипеньсерпеньвересеньжовтеньлистопадгруденьЗа рік 2020100,299,7100,8100,8100,3100,299,499,8100,5101,0101,3100,9105,0 2021101,3101,0101,7100,7101,3100,2100,199,8101,2100,9100,8100,6110,0 2022101,3101,6104,5103,1102,7103,1100,7101,1101,9102,5100,7100,7126,6 2023100,8100,7101,5100,2100,5100,899,498,6100,5100,8100,5100,7105,1 Таким чином, перше перевищення величини приросту індексу споживчих цін встановленого порогу індексації на рівні 103 відсотка відбулося в листопаді 2020 року (100,2х 99,7х100,8х100,8х100,3х100,2х99,4х99,8х100,5х101,0х101,3=104,1%; 2) 100,9х101,3х101,0=103,2% (лютий 2021 року) - перод індексації 3 місяці; 3) 101,7х100,7х101,3=103,7% (травень 2021 року) - період індексації 3 місяці; 4) 100,2х100,1х99,8х101,2х100,9х100,8= 103,0% (листопад 2021 року) - період індексації 6 місяців; 5) 100,6х101,3х101,6=103,5% (лютий 2022 року) - період індексації 3 місяці; 6) 104,5 % (березень 2022 року) - період індексації 1 місяць; 7) 103,1 % (квітень 2022 року) - період індексації 1 місяць; 8) 102,7х103,1=105,9 % (червень 2022 року) - період індексації 2 місяці; 9) 100,7х101,1х101,9=103,7 % (вересень 2022 року) - період індексації 3 місяці; 10) 102,5х100,7=103,2 % (листопад 2022 року) - період індексації 2 місяці; 11) 100,7х100,8х100,7х101,5=103,7 % (березень 2023 року) - період індексації 4 місяці. Враховуючи, що останнє перевищення порогу індексації за спірний період мало місце у березні 2023 року, період індексації з квітня місяця по грудень місяць 2023 року становить 9 місяців. Відтак, розрахована судом сума індексації за вказані періоди становитиме: 1) грудень 2020 року - лютий 2021 року (3 місяці): (3000х104,1%-3000)х3 = 369,00 грн; 2) березень - травень 2021 року (3 місяці): (3000х103,2%-3000)х3 = 288 грн; 3) червень - листопад 2021 року (6 місяців): (3000х103,7%-3000)х6 = 666 грн; 4) грудень 2021 року - лютий 2022 року (3 місяці): (3000х103,0%-3000)х3 = 270 грн; 5) березень 2022 року (1 місяць): (3000х103,5%-3000)х1 = 105 грн; 6) квітень 2022 року (1 місяць): (3000х104,5%-3000)х1 = 135 грн; 7) травень - червень 2022 року (2 місяці): (3000х103,1%-3000)х2 = 186 грн; 8) липень - вересень 2022 року (3 місяці): (3000х105,9%-3000)х3 = 531 грн; 9) жовтень - листопад 2022 року (2 місяці): (3000х103,7%-3000)х2 = 222 грн; 10) грудень 2022 роу - березень 2023 року (4 місяці): (3000х103,2%-3000)х4 = 384 грн; 11) квітень - грудень 2023 року (9 місяців): (3000х103,2%-3000)х9 = 864 грн. Додавши отримані результати, суд встановив, що сума проіндексованих аліментів на одну дитину за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2023 року становить 4020,00 грн, а отже, на двох дітей така сума становить 8040,00 грн, і саме таку суму належить стягнути з відповідача на користь позивачки. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення нарахованої суми індексації аліментів, слід зазначити таке. Стяттею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст.\~258\~ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною другою ст. 258 ЦК України, визначені вимоги, за якими встановлена позовна давність в один рік. Серед даного переліку вимог щодо індексації аліментів немає. Згідно з ч.ч. 2-5 ст. 257 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. У статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). При цьому, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позов може бути пред`явлено у будь-який час поки існує право на аліменти. Право на аліменти у дитини виникає з моменту народження. Інакше кажучи, на вимоги щодо стягнення аліментів у судовому порядку не поширюється позовна давність. Оскільки позовна давність на вимоги про стягнення аліментів не поширюється, то на переконання суду, така давність не поширюється і на додаткову вимогу про стягнення індексації. До подібних висновків дійшов Конституційний Суд у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року за № 9-рп/2013. Зокрема, у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Суд дійшов висновку про те, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Враховуючи ідентичну правову природу індексації аліментів та індексації заробітньої плати, суд вважає, що на вимоги про їх стягнення позовна давність також не поширюється. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення нарахованої суми індексації аліментів. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 18 250,00 грн додаткових витрат на утримання дітей, суд виходить з наступного. Кошти у розмірі 18250,00 грн, виходячи зі змісту позовної заяви, являються половиною суми, сплаченої позивачкою за навчання спільного з відповідачем сина [PERSON] на першому курсі юридичного факультету ВНЗ "Ужгородський національний університет". Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, на користь якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. При цьому, представник відповідача у відзиві стверджує, що відповідач має намір компенсувати позивачці зазначену суму грошових коштів та в подальшому в добровільному порядку приймати участь у таких витратах. Беручи до уваги те, що позивачкою надано докази на підтвердження понесених нею додаткових витрат у зв`язку з навчанням сина [PERSON] на першому курсі юридичного факультету ВНЗ "Ужгородський національний університет" у розмірі 36500.00 грн, згоду відповідача на відшкодування половини зазначених витрат, суд дійшов висновку про задоволення даної вимоги у повному обсязі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, слід вказати таке. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Беручи до уваги висновок про часткове задоволення позовних вимог позивачки, яка відповідно до п. 3\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,\~звільнена від сплати судового збору, з відповідача, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 3633,60 гривень. Окрім цього, беручи до уваги висновок суду про часткове задоволення позову, заява представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу від 05.07.2024 задоволенню не підлягає, з огляду на те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial