Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого мають двоє дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2017 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. На даний час дочка [PERSON] досягла повноліття та у зв`язку з цим на сина Імре державним виконавцем стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку. Зазначає, що розміру аліментів на даний час є недостатнім і таким, що не задовольняє елементарні потреби дитини. Разом з тим, відповідач свій обов`язок по сплаті аліментів на утримання дитини належним чином не виконував та у нього наявний борг по сплаті аліментів в розмірі 140071,69 грн. У зв`язку з чим, просить суд змінити спосіб стягуваних аліментів, а саме: стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення ним повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів, яка не може перевищувати 140071,69 грн. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як з`ясовано судом, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.05.2017 року з [PERSON] стягувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 24.03.2017 року і до досягненням [PERSON] повноліття (а.с. 17). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] досягла повноліття, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] (а.с. 6) і на його утримання продовжуються сплачуватись аліменти в розмірі 1/6 часин від усіх видів доходів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів) і саме вона має право на подання позову про зміну способу стягнення аліментів. Також суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі за № 143 цс 13, відповідно до якої з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Частиною 1 ст.\~183\~СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» з 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн. При визначенні розміру аліментів, судом також враховується, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід. Враховуючи наявність права вибору способу стягнення аліментів відповідно до вимог ч. 3 ст.\~181\~СК України у того з батьків, разом з яким проживає дитина, а також значні зміни, які настали у житті і побуті матері та дитини відвідування останньою навчального закладу, зростання відповідних витрат для забезпечення життєво необхідного матеріального і морального розвитку дитини, то суд приходить до висновку, що слід змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів з 1/6 частини на 1/4 частину від всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду буде необхідним і достатнім для матеріального і духовного розвитку та забезпечення дитини. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Як зазначалося вище, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.05.2017 року з [PERSON] стягувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). На виконання вказаного рішення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №74803581 (а.с. 18). Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем підтверджується, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 16.08.2024 року становила 140071,69 грн. (а.с. 20-24) Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Положеннями ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, суд при визначенні порядку обчислення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вважає за необхідне застосувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18). Таким чином, враховуючи, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей за рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. При цьому, суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) та з врахуванням наведеного та вимог ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 140071,69 грн. неустойки ( пені) від суми несплачених аліментів за вказаний період, тобто розмір, який не може перевищувати загальну суму боргу і підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, представленим державним виконавцем (а.с. 8-15). Водночас, відповідачем іншого розрахунку не представлено, а тому суд приймає його до уваги. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та чи іншими поважними причинами. Таким чином, суд вважає, що вказана заборгованість виникла з вини платника аліментів, а тому позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі, визначеному судом, підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 2422,40 (1211,20+1211,20) грн. судового збору за вимогами про зміну розміру аліментів та стягнення пені за їх прострочення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved