Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Мороз Кирило Тарасович звернувся до суду з позовом, в якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] право власності 1/2 частини квартири під номером [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , [INFO] право власності 1/2 частини квартири під номером [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] судовий збір - 5133,57 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Павелко І.Л. для розгляду справи. Ухвалою судді від 10 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання . Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, позовні вимоги підтримали, поали клопотання про розгляд справи без їхньої участі; судові витрати просять покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання зявилася, про час розгляду справи повідомлялася, належним чином, позовні вимоги підтримала, крім стягнення з неї судових витрат на професійну правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи суд находить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлкно, що 08 липня 2020 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 16 квітня 2024 року заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. За період шлюбу сторонами було спільно набуте майно, а саме: квартира під номером [ADDRESS] вартістю на момент подання позовної заяви - 1283392,05 грн. Враховуючи, що нерухоме майно, які були придбані в період шлюбу, а саме квартира під номером [ADDRESS] , тому суд вважає, що розподіл спільної сумісної власності шляхом визнання за [PERSON] право 1/2 власності нерухомого майна квартири під номером [ADDRESS] та залишення у власності [PERSON] 1/2 власності нерухомого майна квартири під номером [ADDRESS] буде відповідати принципу справедливості та інтересам обох сторін. 01 листопада 2024 року відповідач [PERSON] подала відзив на позов, в якому підтвердила набуття у власність вказаної квартирию Стверджує, що міє сторонами відсутній спір, щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними. Зазначила, що вона самостійно несе всі витрати щодо обслуговування їхнього спільного майна, та покращує їх, що збільшує його цінність, самостійно виховує та утримує сина-студента. Запевняє, що витрати на професійну правничу допомогу не підтверджені. Просить визнати подання безпідставного позову зловживанням позивачем своїми процесуальними правами та залишити позовну заяву без розгляду. Виходячи зі змісту ст. 60 СК України і ст. 368 ЦК України можна дійти висновку, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу), якщо інше не встановлено договором або законом. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1ст. 61 СК України). У силу ст. ст.69, 70 СК України, ч. 2 ст.370, ч. 2 ст.372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25 листопада 2015 року по справі № 6-2333цс15, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Нормами статті 60 СК України вважається застосованою правильно, як що набуття майна відповідає цим критеріям. Так, вищезазначена квартира набута позивачем спільно з відповідачем в період шлюбу для спільного проживання, ведення спільного господарства, тому є об`єктом спільної сумісної власності, а відтак підлягає поділу, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на частинувказаного майна та змінивши таким чином режим зі спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Дослідивши матеріали справи, врховуючи, що спірна квартира була набута сторонами під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, тому суд приходить до грунтовного висновку щодо задоволення вказаних позовних вимог. Однак враховуючи,що квартира придюана на імя відповідачки , то визнавати за нею право власності на частину вказаної квартири безпідставно, а можливо залишити у власності частину вказаної квартири. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд відмовляє у стягненні з [PERSON] , на користь [PERSON] судовий збір - 5133,57 грн. На підставі ст. ст. 60, 61, 70 СК України ст.15,358,361 ЦК України,

Outcome: approved