Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

26.12.2023 позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 09.08.2019 між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики №8646898 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов. За умовами договору кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 10000 грн., а позичальник зобов`язалась повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики (30 днів), або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики. Станом на 11.06.2020 відповідачем належним чином не виконуються зобов`язання за договором, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в розмірі 19596,13 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом 9970 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами 4626,13 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику 5000 грн. Також, позивач здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення до 23.02.2022, що складає: заборгованість за 3% річних 586,27 грн., заборгованість за інфляційними втратами 2648,27 грн. Тобто загальна сума заборгованості станом на 03.11.2023 року становить 20971,86 грн. 03.04.2017 між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та позивачем ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №3042017 за умовами якого первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти. Таким чином, право вимоги за Договором позики №8646898 від 09.08.2019 перейшло до позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відповідно до підписаного 11.06.2020 Реєстру прав вимоги №103. На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить суд стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором позики №8646898 від 09.08.2019 в загальному розмірі 20971,86 грн. 12.02.2024 відповідачем [PERSON] наданий відзив на позовну заяву в якому вона вказує, що з позовними вимогами ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не згодна, оскільки нарахування процентів за період з 09.09.2019 по 11.06.2020 здійснено поза межами визначеного договором строку кредитування, тобто проценти можуть бути нараховані лише протягом 30 днів на рівні фіксованої процентної ставки а, нарахування трьох відсотків річних та інфляційних є незаконним, оскільки були здійсненні під час дії карантинних обмежень. Крім того, долучені до позовної заяви Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, не містять ані фізичного її підпису ані електронного, а Реєстр прав вимог №103 від 11.06.2020 не відповідає формі, яка узгоджена сторонами у відповідному додатку. Також, відповідач не згодна з заявленою позивачем сумою витрат на професійну правничу допомогу в 10000 грн., вважаючи розумною та справедливою суму в 1000 грн. Відповідь на відзив на позовну заяву представником позивача не надана. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09.08.2019 між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики №8646898 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, згідно якого остання отримала кредит в сумі 10000 грн. строком на 30 днів, зі сплатою проценти за користування кредитом (а.с.7-21). Факт укладення договору позики та отримання коштів визнається позивачем та не потребує додаткового доказування. Відповідно до п.2 Договору позики, Кредитодавець надає Позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 10000 грн., а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Сторони визначили, що строк позики (строк Договору) складає 30 днів. Базова процентна ставка 1,60 % в день. Розмір процентів на прострочену позику складають 2,70% в день. Згідно п.5 Договору позики, - цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.4.2. Договору кредиту Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mvcredit.ua/ru/documents-license/ («Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Відповідно до п.8.4 Правил, - якщо під час дії особливих умов виконання Договору, встановлених для Позичальника в рамках програми лояльності (у тому числі право сплати Процентів акційних), Позичальник порушить взяті на себе договірні зобов`язання, такі особливі умови виконання Договору втрачають силу, що означає, що нараховані згідно умов Договору Проценти підлягають сплаті Позичальником в повному об`ємі за весь період дії Договору згідно умов Договору і незалежно від пропонованих особливих умов Програми лояльності. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч.1\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»,\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні договору позики, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка його створила, а також надається інформація щодо Правил надання грошових коштів у позику. Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] під час укладення договору позики на веб сайті ТОВ «1Безпечне\~Агенство Необхідних\~Кредитів» https://mycredit.ua,\~через особистий\~кабінетв повній мірі була ознайомлена та прийняла Правила надання грошових коштів у позику, зокрема і про застосування процентної ставки в розмірі 2,70% в день, у випадку прострочення зобов`язання вчасного повернення позики. Отже, відповідач [PERSON] \~та ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», уклавши Договір позики №8646898 від 09.08.2019, досягали згоди щодо усіх істотних умов правочину, а тому доводи відповідача щодо незмінності процентної ставки та не ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику не заслуговують на увагу. Як уже зазначалося, ТОВ «1Безпечне\~Агенство Необхідних\~Кредитів» свої зобов`язання за Договором позики №8646898\~від 09.08.2019 виконало належним чином та перерахувало на рахунок відповідача [PERSON] 10000 грн. (а.с.7,19, 20). Проте позичальник своїх зобов`язань за Договором позики належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 11.06.2020 становить 19596,13\~грн,\~яка складається\~із:\~заборгованості за\~основним боргом\~ 9970\~грн;\~заборгованості за\~нарахованими та\~несплаченими базовими\~процентами \~4626,13\~грн;\~заборгованості за\~нарахованими та\~несплаченими процентами\~на прострочену\~позику \~5000\~грн. (а.с.24). 03.04.2017 між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та позивачем ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №3042017 за умовами якого останнє набуло право вимоги за Договором позики №8646898 від 09.08.2019. Відповідно до умов договору факторингу «право» вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.1 договору передбачено, що згідно умов договору первісний кредитор зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до вимог законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги. Позивачем до матеріалів позовної заяви надано витяг з Реєстру прав\~вимоги №103 від 11.06.2020 з Договором факторингу №3042017 від 03.04.2017 (а.с.29-37), з якого вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги, в тому числі, і до відповідача [PERSON] за Договором позики №8646898 від 09.08.2019, загальна сума заборгованості 19596,13 грн. (а.с.37). Згідно з пунктом 1 частини першоїстатті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за договором позики, надало відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 грн., що підтверджується матеріалами справи та не спростовується самим відповідачем. Статтею 629 ЦК України, визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же\~постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022\~(справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за Договором позики\~№8646898\~від 09.08.2019 проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки в розмірі 1,60%. Разом з тим в договорі позики визначено проценти на прострочену позику в розмірі 2,70% вдень після строку кредитування, що передбачено умовами договору. Отже, умовами договору передбачено нарахування процентів після строку кредитування. ТОВ «ФК Профіт Капітал» просило стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому, заявило до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями частини першої статті 512 та статті 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 був установлений карантин на усій території України з 12.03.2020. Згідно п.6 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені\~частиною четвертою\~статті 1056-1\~Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені\~частиною другою\~статті 3 цього Закону. Як видно зі змісту Договору позики №8646898 від 09.08.2019, від був укладений строком на 30 днів, тобто прострочення відповідачем зобов`язання за даним договором виникло до 01 березня 2020 року (а.с.7). Крім того, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних та інфляційних\~має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні\~компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №14-446цс18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №14-495цс19. Таким чином, доводи відповідача про незаконність нарахування 3% річних та інфляційних є необґрунтованими та відхиляються судом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК\~«Профіт Капітал»\~є законними,\~доведеними належними\~та достатніми\~доказами,\~а тому\~підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2684 грн. (а.с.1), витрати на сплату якого, у зв`язку із задоволенням позовної заяви, слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Представником позивача до позовної заяви долучені докази (Договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021, Додаткова угода №7 від 22.08.2023 до Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021, Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 12.09.2023 та платіжна інструкція №266 від 14.09.2023) понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з отримання правничою допомогою на суму 10000 грн. (а.с.38-49). Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі\~№922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.\~Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Чинне процесуальне законодавство встановило такі\~основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за\~статтею 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. У постановах Верховного Суду у\~справі №905/1795/18\~та у\~справі №922/2685/19 вказано, що\~суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved