Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У своєму позові позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: 1.Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.. 2.В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.. В обґрунтування позову позивач зазначає наступне: Позивач [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2009 року. Позивач та відповідач фактично припинили шлюбні відносини з початку 2023 року, оскільки відповідач поїхала проживати в іншу країну, де фактично створила нову сім`ю. Також, відповідач [PERSON] 13.09.2023 року звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська відкрито провадження у справі №208/8400/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. За час шлюбу подружжям за спільні кошти було набуте нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.. У зв`язку з тим, що між сторонами не досягнуто згоди про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, тому [PERSON] вимушений звернутися до суду. 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник не з`явились, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, просив справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням прав та законних інтересів відповідачки. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 3. Процесуальні дії по справі. 26 жовтня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 08 квітня 2024 ухвалою суду клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано від Петриківської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії документів, які були сформовані під час посвідчення 09 червня 2011 року договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази. Як встановлено судом, 12 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане 12 вересня 2009 року, актовий запис № 568 (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження, сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , актовий запис №153 (а.с.14). В матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу квартири від 09 червня 2011 року, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] купила квартиру під номером [ADDRESS] . Даний договір посвідчений державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г., зареєстровано в реєстрі за № 596 (а.с.15-16). В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про надання згоди [PERSON] як її чоловіка на купівлю вищезазначеної квартири. Відповідно до витягу №30871614 про державну реєстрацію прав від 05.08.2011 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09 червня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 596 (а.с.15). Також в матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на квартиру під номером [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а.с. 17-18). Ст.4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до вимог\~ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення\~Сімейного кодексу України. Відповідно до змісту\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, згідно до\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У зв`язку з чим обраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів як поділ спільного майна, придбаного в період шлюбу. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно частини 3\~статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 355 ЦК України\~визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до\~статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.69,\~70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Однак, жодна із сторін не оспорювала принципу рівності часток подружжя у майні, жодних доказів про існування підстав для відступу від рівності часток суду не представили. А тому, виходячи із загального принципу рівності часток подружжя у спільному майні, слід визнати, що позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] належить по 1/2 частині майна: квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України\~передбачено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном та кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно до вимог\~ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. На сьогоднішній день сторони не мають можливості вільно розпорядитися належним їм майном. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12\~ЦПК України. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що спірне майно, а саме: квартира за адресою: [ADDRESS] придбана сторонами в період шлюбу та позивач має право на поділ даного майна у рівних частках, що відповідно до вимог ст.ст.69-70 СК України. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 6. Судові витрати. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2\~884,50 грн., що документально підтверджено. Враховуючи викладене та

Outcome: approved