Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу з відповідача за борговими розписками від 24.02.2022 року у розмірі 85 000,00 грн та від 24.02.2022 року у сумі 40 000, 00 грн, 3% річних за незаконне використання коштів у розмірі 8 147, 00 грн, суму втрат від інфляції у розмірі 21110, 93 грн, а також суму судових витрат. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що його знайома - [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , на протязі лютого 2022 року взяла у нього в борг: 24.02.2022 року - 85 000 грн. (на строк 6 місяців відповідно до розписки) та 24.02.2022 року - 40 000 грн (на строк 1 місяць відповідно до розписки); і у підсумку заборгувала йому 125 000 грн. Позивач вказав, що у строки, досягнутої домовленості, [PERSON] не повернула позичену суму коштів. 16.07.2024 року, 03.09.2024 року позивачем було направлено досудові вимоги про стягнення заборгованості, відповідно до яких запропоновано відповідачу повернути гроші в сумі 125000 грн, однак відповідач не виконала свої зобов?язання та не повернула йому грошові кошти у розмірі 125000 грн. Так, [PERSON] вказав, що до сьогоднішнього дня відповідач не повернула борг, вимоги щодо повернення боргу ігнорувала та стала уникати його, не відповідає на телефонні дзвінки. У звязку з пропуском строків повернення боргу, позивачем було здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. Враховуючи вище вказане, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позов було залишено судом без руху, відповідно до ухвали від 09.09.2024 року, та надано строк для усунення недоліків. 16.09.2024 року позивачем було усунено недоліки. Ухвалою суду від 16.09.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам було надано час для подання заяв по суті. Судом було здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відзив на позов до суду не надходив. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав. У судове засідання відповідач та її представник не зявилася, адвокатом було подано заяву, в якій він просив розглянути справу за відсутності його та довірителя, проти задоволення позову не заперечував. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , відповідно до наданих позивачем розписок від 24.02.2022 року отримала у борг від [PERSON] 85 000 грн на строк 6 місяців та 40 000 грн (на строк 1 місяць)(а.с.8-9). Таким чином [PERSON] заборгувала позивачу 125 000 грн. Позивач вказав, що у строки, досягнутої домовленості, [PERSON] не повернула позичену суму коштів. 16.07.2024 року, 03.09.2024 року позивачем було направлено досудові вимоги про стягнення заборгованості, відповідно до яких запропоновано відповідачу повернути гроші в сумі 125000 грн, однак відповідач не виконала свої зобов?язання та не повернула йому грошові кошти у розмірі 125000 грн(а.с.17-18). Однак, відповідач не повернула борг. Згідно з розрахунком позивача, інфляційні втрати за розпискою від 24.02.2022 року на суму 85 000, 00 грн зі строком повернення до 24.08.2022 року, складають 10935, 67 грн, а 3 % річних становлять 5 198, 00 грн. Відповідно до розрахунку позивача, інфляційні втрати за розпискою від 24.02.2022 року на суму 40 000, 00 грн зі строком повернення до 24.03.2022 року, складають 10175, 26 грн, а 3 % річних становлять 2 949, 00 грн. Загальна сума інфляційних втрат за розписками становить 21110, 93 грн, а сума 3% річних за розписками - 8 147, 00 грн. Враховуючи вище вказане, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.ст. 525, 526 вище вказаного кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, в силу приписів ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки (постанова ВС від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц). При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення (постанова ВС від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки розписка за своєю правовою природою є борговим документом, який боржник видає кредитору, та з наданої позивачем розписки можливо встановити укладення договору позики, отримання певної грошової суми та зобовязання повернення взятих в борг коштів та сплату пені, суд вважає, що вимоги позивача є законними. Відповідно до статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як вбачається з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з заяви представника відповідача, [PERSON] не заперечує проти задоволення позову та визнає викладене позивачем. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про повернення сум позик у строк, встановлений в розписці, враховуючи здійснені розрахунки позивача щодо розміру інфляційних втрат та 3% річних, а також зважаючи на відсутність визнання позову відповідачем та відсутність спору щодо здійснених розрахунків, суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved