Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

30 вересня 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Назаренко Владислав Васильович через систему «Електронний суд» звернувся від імені та в інтересах позивача до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якій просив суд: - визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни № 30633, виданий 08.09.2020, про стягнення 42840 грн 01 коп. з [PERSON] за кредитним договором № 490973323 від 24.07.2017 таким, що не підлягає виконанню; - розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження; - розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача; - стягнути з відповідача судові витрати. Разом з позовною заявою подав заяву про забезпечення позову, у якій представник позивача просив суд у порядку забезпечення позову зупинити стягнення за оспорюваним виконавчим написом. 1.Рух справи у суді Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року задоволено заяву про забезпечення позову. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № [NUMBER], відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса (реєстровий № 30633), вчиненого 08.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, до закінчення судового розгляду справи (а.с. 36-40). Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено справу до судового розгляду на 20 листопада 2024 року (а.с. 46-48). 11.11.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 59-63) разом зі клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу (а.с.64-66) та клопотанням про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 67-68). Справу розглянуто 20.11.2024 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 2.Аргументи сторін 2.1.Позиція позивача (а.с. 1-5) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною складено виконавчий напис № 30633 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-банк» коштів у розмірі 42840 грн 01 коп., по якому триває виконавче провадження № [NUMBER] у приватного виконавця Гречин Наталії Володимирівни. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області по справі № 533/725/24 від 04.09.2024 про заміну сторони виконавчого провадження № [NUMBER] замінено стягувача із АТ "АЛЬФА-БАНК" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс». Представник позивача зазначив, що з виконавчим написом приватного нотаріуса Хари Н.С. позивач ознайомився під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER]. Відповідно до виконавчого напису нотаріуса, стягнення відбувається за кредитним договором № 490973323 від 24.07.2017, суму боргу зазначеної у виконавчому написі до стягнення позивач не визнає. Зокрема має спірний характер сума заборгованість за комісією, яка зазначена у складі суми боргу по виконавчому напису. Кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був підписаний та посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При нормативному обґрунтуванні представник позивача посилався на статті 4, 28, 62, 64, 175,177, 184 Цивільного процесуального кодексу України, статтю 24 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», висновки Верховного Суду у справі № 6-887цс17 (постанова від 05 липня 2017 року), у справі № 172/1652/18 (постанова від 21 жовтня 2020 року), у справі № 910/10374/17 (постанова від 21 вересня 2021 року). 2.2. Позиція відповідача (а.с. 59-63, 67-68) 11.11.2024 відповідачем ТОВ «Дебт Форс» подано відзив на позовну заяву, клопотання про зменшення витрат на правову допомогу та клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 20.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку, залишено без розгляду відзив на позовну заяву. 3. Фактичні обставини, встановлені судом 08.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 30633, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490983323 від 24.07.2017 за період з 04.10.2018 по 01.06.2020, у загальному розмірі 42190,01 гривень, у тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 23 041,20 грн; - прострочена заборгованість за комісією та процентами - 19 148,81 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату у розмірі 650,00 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача (а.с. 6). Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача складає за виконавчим написом 42840,01 грн. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус посилався на статтю 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - ПКМУ № 1172 або Перелік). 24.07.2017 між [PERSON] та ПАТ «Альфа -Банк» укладено договір у формі Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа -Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.9). Відповідно до копії оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту від 24.07.2017 № 490973323, яка містить особистий підпис відповідача, сума кредиту становить 24630,34 грн, а датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісії є 25.07.2020 (а.с. 7). З акцепту пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту від 24.07.2017 № 490973323 (а.с.8), вбачається, що [PERSON] заповненням, підписанням та направленням цього акцепту відповідно до ст. 638, 642 ЦК України прийняв пропозицію від ПАТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання особистого кредиту від 24.07.2017 № 490973323 шляхом заповнення та підписання цього акцепту на таких умовах: - сума кредиту становить 24630,34 грн (п. 1); - процентна ставка за користування кредитом 39,9 % річних. тип процентної ставки - фіксована (п.2). - дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій, 25.07.2020 (п.4). Докази нотаріального посвідчення кредитного договору матеріали справи не містять, відповідачем не надано. 12.01.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною: - відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 30633, виданого 08.09.20220 Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення заборгованості в сумі 42840,01 грн з [PERSON] ; - постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 4284,00грн. (а.с. 10). З інформації про виконавче провадження від 19.11.2024 (а.с. 72-75) вбачається, що виконавче провадження зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2024 року по справі № 533/725/24 замінено сторону (стягувача) Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у виконавчому провадженні № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 08.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за № 30633, про стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа - Банк» суми заборгованості за кредитним договором від 24.07.2017 № 490973323 у сумі 42840,01 грн (а.с.11-15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни від 09.09.2024 замінено сторону виконавчого провадження № [NUMBER], а саме замінено сторону стягувача із АТ «Альфа-Банк» на його правонаступника ТОВ «Дебт-Форс» (а.с.17). Постановою приватного виконавця від 11.09.2024 звернено стягнення на доходи позивача (а.с. 18-19). 4. Норми права та висновки Верховного Суду, які застосував суд За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ч. 1 - ч. 2 ст. 207 ЦК України (у редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ч. 1-2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 641 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до п. 2 глави 12, п. 5.1, 5.2, п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у редакції станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Згідно з пп. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (у редакції, чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно належать до документів, за якими допускається стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчих написів нотаріусів, й для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Саме така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. Також у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 КПК України). У відповідності до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як уже зазначалось вище, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У свою чергу, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яке затверджено Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 (надалі - Перелік) (у редакції, чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), одним з таких документів був кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника зі зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказаний п. 2 Переліку внесено (доповнено) згідно з Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 вищевказану постанову КМУ від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною (http://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 вищевказана постанова суду залишена без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 відмовлено у перегляді даної ухвали ВАСУ. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. 5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Матеріали справи містять належні та достатні докази на підтвердження факту існування договірних відносин (кредиту) між позивачем та АТ «Альфа-Банк». Відповідач є правонаступником за кредитним договором, на якому вчинено виконавчий напис, що вбачається з ухвали Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2024 року по справі № 533/725/24, якою замінено сторону (стягувача) Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у виконавчому провадженні № [NUMBER]. Кредитний договір, який був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є відповідач) та позивачем [PERSON] та копія якого міститься в матеріалах справи, нотаріально не посвідчувався. Станом на 08 вересня 2020 року - дату вчинення спірного виконавчого напису, правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених в електронній формі чи у простій письмовій формі, не посвідчених нотаріально, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку. Відповідачем не надано доказів нотаріального посвідчення договору кредиту, на якому було вчинено виконавчий напис. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10374/17 (постанова від 21 вересня 2021 року). Закон дозволяє укладати кредитні договори, договори позики у простій письмовій (електронній) формі, але не дозволяє у такому випадку кредитору та нотаріусу здійснювати вчинення виконавчих написів на підставі договорів, що нотаріально не посвідчувалися. Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав. Ураховуючи зазначене, суд робить висновок що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю. 6. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 1816,80 грн (1211,20 (за позовну заяву) + 605,60 (за заяву про забезпечення позову) = 1816,80 грн), про що свідчать відповідні квитанції про сплату судового збору. З врахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 1816,80 грн. Крім того представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав відповідні докази. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази: 1) детальний опис робіт, виконаних за договором № 16 від 25.03.2024 про надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Назаренком В.В., щодо визнання виконавчого напису нотаріуса Хари Н.С. №30633 виданого 08.09.2020 таким, що не підлягає виконанню, відповідно до якого на складання та подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову витрачено адвокатом 5 годин - вартість допомоги 4000,00 грн (а.с.20); 2) інформація по рахунку [PERSON] на підтвердження банківських реквізитів (а.с. 21); 3) скріншот про зарахування [PERSON] грошових коштів від [PERSON] у сумі 4000,00 грн. Представник відповідача у клопотання про зменшення витрат на правову допомогу не погодився з таким розміром правової допомоги, заявленої до стягнення. Уважав, що витрати на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн є неспімірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, позивачем не надано договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат з надання правової допомоги, детальний опис вчинених дій, а отже суд не має підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн, тобто у цій частині судових витрат позивачу повинно бути відмовлено. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Суд уважає, що зі сторони позивача надано достатній обсяг доказів на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: опис робіт виконаних за договором № 16 від 25.03.2024, скріншот про перерахування коштів за виконану роботу. Такі докази завчасно були направлені відповідачеві. Доводи відповідача про ненадання позивачем жодних доказів на підтвердження витрат та розрахунку витрат є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Відсутність договору про надання правничої допомоги не є підставою для висновку про відсутність витрат у позивача на професійну правничу допомогу адвоката, якщо з матеріалів справи вбачаються обставини фактичного надання такої правової допомоги, адже відсутність певних доказів мають виключно оціночний характер. Так, з детального опису робіт вбачається, що між позивачем та адвокатом Назаренком В.В. було укладено договір про надання правничої допомоги від 25.03.2024 № 16. Про укладеність такого договору свідчить і той факт, що саме представник позивача - адвокат Назаренко В.В. звернувся від імені та в інтересах позивача до суду з позовною заявою та зі заявою про забезпечення позову. Посилання на договір від 25.03.2024 № 16 міститься й в ордері на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Назаренком В.В. (а.с. 5). Отже суд висновує, що позивачем доведено понесений ним розмір витрат на правничу допомогу з метою звернення до суду з позовною заявою до відповідача. Разом з тим, оцінюючи заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на оплату послуг адвоката на відповідність критеріям, визначеним ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд погоджується частково з доводами відповідача про невідповідність таких витрат критерію реальності, дійсності, необхідності та вважає що такий вид послуги (правничої допомоги), як складення позовної заяви та складення заяви про забезпечення позову, на що адвокатом було витрачено 5 годин, та які оцінено у 4000,00 грн, є дещо завищеним. Адже, дійсно це є проста справа, незначної складності, позовна заява є незначна за обсягом, такі спори є систематичними та практика у їх вирішенні є сталою та постійною. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо. 19 квітня 2024 року у справі № 916/101/23 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду виснував, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: approved