Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що вона з 2008 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.11.2012. У 2013 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] », шлюб між нею та [PERSON] було розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.11.2019. У 2021 році вона уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». У шлюбі з відповідачем [PERSON] в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.03.2012 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки. Зазначає, що відповідач змінив прізвище на « [PERSON] », проте належних доказів цьому вона не має можливості надати. Після розірвання шлюбу з відповідачем, вона з дочкою проживають на території Рівненської області, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, побут та умови проживання, не забезпечує дочку фінансово. Посилаючись на викладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 17.04.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі. Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк до суду не надходило. Ухвалою суду від 27.08.2024 закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала та просила задовольнити з наведених у позовній заяві підстав, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки та розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Зарічненської селищної ради Рівненської області подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , малолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.11). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.11.2012 (а.с.09). Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.03.2012, з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в сумі 500,00 грн. починаючи з 27.02.2012 і до досягнення дитиною повноліття. 09.10.2013 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] », який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.11.2019 було розірвано (а.с. 07, 10). 06.05.2021 позивач уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 06). Відповідач 18.01.2013 зареєстрував шлюб з [PERSON] , після чого змінив прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб до реєстрації шлюбу відповідач мав дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 85-87). Із довідки Заріченської селищної ради Рівненської області № 577 від 25.03.2024 вбачається, що дочка [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] навчається в 7 класі Бутівської гімназії (а.с.12). З висновку органу опіки та піклування Заріченської селищної ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету селищної ради від 25.07.2024 № 202 випливає, що після розірвання шлюбу між сторонами, неповнолітня [PERSON] залишилась проживати з матір`ю і на даний час мешкає з її новою родиною в с. Бутове Вараського району Рівненської області. До складу сім`ї входять [PERSON] , її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та син [PERSON] . Зі слів дитини, її батько [PERSON] з нею не спілкується, останній раз вона бачила його, проходячи по вулиці, 4 роки тому. [PERSON] виявила бажання проживати з матір`ю та вітчимом, якого вона називає батьком, а з відповідачем не спілкується. Крім цього, з характеристики наданої Бутівською гімназією Заріченської селищної ради вбачається, що за весь час навчання [PERSON] в гімназії, її батько не цікавився шкільним життям дочки, не відвідував батьківських зборів, з класним керівником та адміністрацією гімназії зв`язок не підтримує. Відтак, служба у справах дітей вважає за доцільне, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] , суду пояснила, що батька бачила дуже давно, він не спілкується з нею та не забезпечує матеріально, батько нею не цікавиться, підтримує позов матері про позбавлення його батьківських прав. Свідки [PERSON] та [PERSON] , суду пояснили, що вихованням малолітньої [PERSON] займається її мати [PERSON] , батька вони ніколи не бачили, оскілкьи він не цікавиться життям дочки та не бере участі в її виховані. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Як вказано в ч.1 ст.17\~Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач тривалий час не бере участі у вихованні сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує його необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкується з ним. Зазначені фактори в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини та самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Проаналізувавши наведене, суд дійшов висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме її інтересам.

Outcome: approved