Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.05.2015 року по справі №461/5241/15-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.03.2002 року, про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації актів про одруження №398. За період шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу позивач і відповідач стали проживати окремо та остання припинила будь-яке спілкування із сином. [PERSON] проживає разом із батьком, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 04.02.2024р та Характеристиками, у яких місцем проживання [PERSON] зазначається [ADDRESS] . Дане приміщення належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав серії ССУ №383446 Позивач неодноразово намагався залучити відповідача до виховання дитини, зокрема дзвонив останній по мобільному, а також намагався зв`язатися за допомогою соціальних мереж. У ході телефонних розмов Відповідач відмовлялася брати будь-яку участь у житті та вихованні свого сина та надавати будь-яку матеріальну допомогу. Тому позивач просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Ухвалою суду від 05 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання, з викликом сторін. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року через неявку осіб, які беруть участь у справі підготовче судове засідання відкладено. Ухвалою суду від 22 липня 2024 року за клопотанням представника позивача [PERSON] зобов`язано Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування забезпечити подання суду письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . 06 вересня 2024 року з Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради надійшов висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації. Ухвалою суду від 23 вересня 2024 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду. 23 жовтня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Крім цього, 11 листопада 2024 року від відповідача [PERSON] надійшла нотаріально завірена заява, відповідно до якої [PERSON] визнає обставини, що не виконують батьківських обов`язків відносно [PERSON] та не спілкується з ним орієнтовно з 2015 року. Щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Правові наслідки задоволення позову усвідомлює в повній мірі. Просить суд здійснювати розгляд справи без її участі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. Просить суд позов задоволити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задоволити. У судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] було допитано в якості свідка неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який пояснив, що останній раз бачив маму 4-5 років тому. Мама матеріально не допомагає. Не телефонує йому, не хоче з ним спілкуватися. Тато всім його забезпечує, а також займається його вихованням. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , допитавши в якості свідка неповнолітнього [PERSON] , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Суд встановив, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.03.2002 року, про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації актів про одруження №398. Після розірвання шлюбу позивач і відповідач стали проживати окремо та остання припинила будь-яке спілкування із сином. [PERSON] проживає разом із батьком, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 04.02.2024 р. та Характеристиками, у яких місцем проживання [PERSON] зазначається [ADDRESS] . Дане приміщення належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав серії ССУ №383446. У судовому засіданні встановлено, що позивач неодноразово намагався залучити відповідача до виховання дитини, зокрема дзвонив останній по мобільному, а також намагався зв`язатися за допомогою соціальних мереж. У ході телефонних розмов відповідач відмовлялася брати будь-яку участь у житті та вихованні свого сина та надавати будь-яку матеріальну допомогу. Позивач самостійно займається вихованням сина та його матеріальним забезпеченням. Мати фактично самоусунулася від виконання покладених на неї обов`язків щодо дитини, зокрема не проявляє жодного інтересу до сина та жодного разу після розлучення його не бачила, не цікавиться його життям, здоров`ям, фізичним, духовним та інтелектуальним розвитком, не надає матеріальної допомоги на утримання, не здійснює жодних контактів із дитиною, хоча адреса місця проживання дитини залишилася незмінною і є відомою відповідачу, тобто не спілкується із ним у тому обсязі, який необхідний для його нормального самоусвідомлення, не створює умов для нормальної життєдіяльності, що негативно впливає, у тому числі, й на фізичний розвиток, як складову виховання. Позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні дитини з біологічною матір`ю. Відповідач уже більше 8 років не цікавиться взагалі своїм сином. Усі необхідні витрати на дитини несе виключно позивач. Має постійне місце роботи, із 17.11.2017 року працює у компанії ТОВ «Др. ОЕТКЕР» на посаді регіонального менеджера відділу збуту. За місцем роботи характеризується як сумлінний працівник, зокрема «За якісне виконання своїх посадових обов`язків неодноразово нагороджувався грошовими преміями. Постійно проходить навчальні курси та відвідує фахові конференції. Працює старанно та відповідально підходить до виконання завдань, дотримується термінів виконання. Не порушував правил внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору. У керівництва компанії користується довірою. Працює продуктивно, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями». Згідно довідки із місця роботи, за період часу із 01.01.2021 р по 31.12.2023 р дохід склав 881 291,77 грн., що свідчить про змогу надавати належне матеріальне забезпечення дитині. За місцем проживання теж характеризується позитивно, що підтверджується характеристики від ТОВ «Сихів-Стимул» та сусідів. Порушень правил громадського порядку зареєстровано не було. Позивач [PERSON] проживає за вказаною адресою з 2011 року. За роки проживання за даною адресою проявив себе з виключно позитивного боку. В конфліктних ситуаціях з сусідами не помічений, а навпаки - дружелюбний і по можливості надає їм допомогу». Довідками та характеристиками від психолога, сусідів підтверджується, що матір із сім`єю не проживає, дітьми не цікавиться. Згідно характеристики від сусідів позивач «...самостійно займається вихованням дітей та утримує їх». Емоційний контакт між матір`ю та сином втрачений, що випливає із висновку психолога у якому зазначено «... Говорить, що матері у нього не має. Зі слів хлопчика з матір`ю він не контактує з дитинства, він знає, що вона жива, десь є, але нічого про неї не знає. Бачитись з матір`ю бажання в нього не має, він говорить, що мати у свій час зробила свій вибір ...». Із характеристики навчального закладу випливає, що дитина навчається у 8 класі Ліцею №93 Львівської міської ради. Батько бере активну участь у шкільному житті дитини, зокрема «регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, забезпечує високий рівень навчання дитини». У свою чергу мати «із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася». Згідно висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації, останній вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 150, 151 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Як слідує з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , будучи повнолітньою, дієздатною особою, доказів протилежного суду не надано, усвідомлюючи свій обов`язок щодо належного виховання дитини, прийняття участі у її житті та вихованні, самоусунулася від реалізації своїх батьківських прав та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки, життям та здоров`ям дитини [PERSON] , не цікавиться, не відвідує його, її заява про визнання позову, свідчить про ухилення від реалізації наданих їй прав та виконання покладених на неї обов`язків щодо неповнолітньої дитини. Тому, виходячи з найкращих інтересів дитини, враховуючи що така поведінка відповідача є системною, суд приходить до висновку про задоволення позову. Також, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved