Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Кременецької міської ради про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2012 року, від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що у сторін як подружжя відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя, вони не підтримують шлюбних відносин, сім`я фактично не існує, продовження подружнього життя неможливе, недоцільне та суперечить інтересам позивача. Крім того просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, про їх догляд, не створює умов для навчання сина та духовного розвитку дітей. Відповідачка не цікавиться ні станом здоров`я, ні матеріальним забезпеченням своїх дітей, ні їх доглядом. Також просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки донька перебуває на повному утриманні позивача. Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17 липня 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 серпня 2024 року, було задоволено клопотання представника третьої особи Служби у справах дітей Кременецької міської ради та замінено третю особу Службу у справах дітей Кременецької міської ради на належну третю особу - Орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільського району. У підготовче засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити . Відповідачка в призначене підготовче засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно змісту якої просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Підволочиської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно змісту якої просив розгляд справи проводити за відсутності представника третьої особи. Крім того повідомив, що за результатами відкритого голосування на засіданні виконавчого комітету з приводу доцільності позбавлення батьківських прав рішення прийнято не було, тому у питанні про позбавлення відповідачки батьківських прав покладається на думку суду. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.223,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 06 жовтня 2012 року, про що складено відповідний актовий запис №158, місце державної реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] народилась [INFO] у смт Підволочиську Підволочиського району Тернопільської області, про що зроблено відповідний актовий запис №89. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Кременецьким РС УДМС України в Тернопільській області на ім`я [PERSON] та витягу з реєстру територіальної громади №2024/008097294 від 09 липня 2024 року, позивач [PERSON] та його донька [PERSON] - зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Підволочиським РС УДМС України в Тернопільській області 03 листопада 2015 року, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №05-07/172 від 09 вересня 2024 року виданої Підволочиським ліцеєм ім. Івана Франка Підволочиської селищної ради Тернопільської області, батько учениці [PERSON] , [PERSON] з першого дня навчання у школі супроводжував свою доньку на уроки, постійно цікавився її успіхами, створив всі умови та забезпечував високий рівень навчання дитини. Впродовж навчання в початковій школі батько проявляв інтерес до шкільного життя доньки. Окрім навчання в школі батько дбав про позашкільну діяльність доньки, а також організовував проведення вільного часу [PERSON]. Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Підволочиської селищної ради, [PERSON] , 2013 року народження, знаходиться на обліку в лікаря педіатра з народження. Участь у лікування, якщо є потреба, бере батько Дитини [PERSON] . Також саме батько дитини приходить на прийом до лікаря з метою профілактичного огляду чи лікування дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст.104,105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що подружні відносини між сторонами не склались, вони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинено. Позивач підтримав заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу, про що свідчить її заява. Відповідачка позов визнала. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» (далі - Постанова ВСУ) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.15 вказаної Постанови ВСУ позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. З урахуванням викладеного, зважаючи на повне визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відносно її малолітньої доньки. Оскільки відповідачка [PERSON] свідомо самоусунулася від прийняття участі в житті дитини та спілкуванні з нею. Крім того відповідачка позов визнала повністю, просила задовольнити заявлені позовні вимоги. Ці обставини свідчать про невиконання відповідачкою батьківських обов`язків, закріплених частинами 1-3 статті 150 Сімейного кодексу України. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачка виконує свої обов`язки щодо виховання дитини або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки. Оцінюючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи дані положення законодавства та позовні вимоги проя стягнення аліментів в 1/4 частині від заробітку (доходу відповідачки), суд вважає за необхідне задовольнити заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів судом встановлюється згідно з вимогами закону, з врахуванням суті позовних вимог матеріального становища сторін, наданих доказів, визнання відповідачем позову. З огляду на наведене, враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі однієї третини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття. Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі N 6-1945цс17). Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, суд, приходить до висновку про можливість задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача, таким чином з відповідачки на користь позивача та держави слід стягнути сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved