Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив: - припинити право власності [PERSON] на 1/9 частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/9 частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належать 5/9 часток домоволодіння по [ADDRESS] , якою користуються лише позивач [PERSON] і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Б[PERSON] , а відповідач [PERSON] , якому належить 1/9 частка спірного будинку, вже більше 15 років цим будинком не користується, комунальні послуги не сплачує і не здійснює жодних заходів щодо підтримки нормального технічного стану будинку. Висновком експерта № 14/14-2024 від 08.04.2024р. встановлено, що частка відповідача в спірному будинку є незначною і не може бути виділена в натурі, що відповідно до п. 1 ст. 365 ЦК України є підставою для припинення права власності особи на частку у спільному майні. Оскільки відповідач в цьому будинку не проживає, що підтверджується довідкою КП «Житсервіс» №556 від 24.06.2024 року, припинення права власності відповідача на 1/9 частку спірного будинку не завдасть шкоди його інтересам, в зв`язку з чим позивач просить припинити право власності відповідача на 1/9 частку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , та визнати право власності за ним. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити і не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Згідно адресної довідки наданої виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області, за відомостями сектору ведення реєстру територіальної громади м. Ізмаїл секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначались на 29.05.2024 року, 10.07.2024 року, 28.08.2024 року, 03.10.2024 року та 12.11.2024 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за адресою його місця реєстрації та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, проте конверти із судовими повістками повернулись на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання», про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв. В судове засідання третя особа - [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про припинення права на частку в спільній власності, та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2024 року ухвалено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про припинення права на частку в спільній власності та визнання права власності вирішити на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № 1004 від 17.10.1995 року, виданого Ізмаїльським МБТІ, 5/9 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , належали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у праві власності на 5/9 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , були рівними і становили по 1/9 частці кожному. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.02.2024 року, виданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за №682, [PERSON] набув право власності на 1/9 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2024 року, виданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за №680, [PERSON] набув право власності на 1/9 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Таким чином, позивачу [PERSON] належать загалом 2/9 частки спірного домоволодіння. В свою чергу відповідачу [PERSON] належить 1/9 частка спірного домоволодіння. Також третій особі, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, [PERSON] належать 2/9 часток спірного домоволодіння. Також встановлено, що згідно Висновку Експерта №14/14-20234 за результатами судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи, складеного судовим експертом [PERSON] 08.04.2024 року, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у складі домоволодіння по [ADDRESS] станом на 08.04.2024 року складає один мільйон двадцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят грн.. 00 коп., що еквівалентно 26438 дол. США (курс 100$ США станом на 08 квітня 2024 року за даними НБУ складає 3656,86 грн). Значення площі приміщень, частини житлового будинку літ. «А» з верандами літ. «а» та літ. «а?» домоволодіння по [ADDRESS] , яка ідеально припадає власнику 1/9 частки складає 13,3 кв.м, що менше від мінімально встановленої вимогами ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» площі для однокімнатної квартири 28 кв.м, тобто технічно досліджувана частина житлового будинку не може бути поділеною на дві окремі квартири у відповідності до належних співвласникам часток, а отже і не можуть бути поділені належні їм господарські будівлі та споруди. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст.183 ЦК України досліджувана частина житлового будинку літ. «А» з верандою літ. «а» та верандою літ. «а?» у складі домоволодіння по [ADDRESS] є неподільним відповідно до належних співвласникам часток 4/9 та 1/9, оскільки відсутня технічна можливість переобладнати його приміщення у дві ізольовані квартири з дотриманням вимог пунктів 5.17 5.26 державних будівельних норм ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», також відповідно до ч. 2 ст. 186 ЦК України неподільними залишаються господарські будівлі та споруди. З огляду на архітектурно-планувальне вирішення приміщень досліджуваної частини житлового будинку літ. «А» з прибудовами літ. «а» та літ. «а?» по [ADDRESS] не існує технічної можливості встановлення порядку користування приміщеннями житлового будинку у відповідності до досліджуваних часток, оскільки площа, яка припадає власнику 1/9, складає 13,3 кв. м, що унеможливлює встановлення порядку користування. Згідно з ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1\~ст. 319 ЦК України). Частинами 1, 2\~статті 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом Згідно з ч. 1\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності визначено у ч. 1 ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності до ч. 1\~ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із\~ст. 155 ЖК України, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 3\~ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості такого виділення, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою ст. 346 ЦК України\~визначено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Статтею 365 ЦК України\~встановлено порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 18\~грудня 2018\~року у\~справі №908/1754/17\~(провадження\~№ 12-180гс18)\~зроблено висновок\~про те,\~що відсутність\~конструкції («за\~наявності одночасно»)\~в статті 365\~ЦК\~України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті\~365\~ЦК\~України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті\~365\~ЦК\~України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. В Постанові від 31.05.2023 року по справі №372/931/19 Верховний Суд звернув увагу на єдність практики застосування статті 365 ЦК України у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15 та від23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, і зазначив, що умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею\~365\~ЦК\~України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснене: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1\~ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. У ході розгляду справи встановлено, що позивачу [PERSON] в сукупності належить 2/9 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У той же час, відповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/9 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною, виділення частки такого розміру у натурі є неможливим та недоцільним. Крім того, перебування спільного житлового будинку у спільній частковій власності створює для позивача перешкоди у реалізації свого права власності в повній мірі (зокрема, щодо розпорядження належним їй майном), він не може його ні продати, ані зробити в ньому ремонт без згоди відповідача. У той же час, відповідач не бере ніякої участі в утриманні будинку, не бажає використовувати нерухоме майно для господарських чи інших цілей. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку з 2009 року, що підтверджено Довідкою Комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» № 556 від 24.06.2024 року. Оцінюючи зібрані у справі докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч. 1\~ст. 365 ЦК України. Відповідно ч. 2\~ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно абз. 3 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Згідно Висновку експерта №14/14-20234 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у складі домоволодіння по [ADDRESS] станом на 08.04.2024 року складає один мільйон двадцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят грн 00 коп. Таким чином, вартість належної відповідачу [PERSON] 1/9 частки вказаного домоволодіння складає 114105,56 грн (1026950,00 грн * 1/9 ч.). Як вбачається з матеріалів справи, квитанцією № ПН2992772 від 06.08.2024 року підтверджений факт перерахування позивачем [PERSON] на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області 114105,60 грн. грошової компенсації за належну [PERSON] 1/9 частку житлового будинку по [ADDRESS] . Таким чином, на підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/9 частку житлового будинку з надвірними спорудами є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved