Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Закарпатської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, в якій просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь моральну шкоду, завдану незаконними діями прокуратури і суду в розмірі 457\~830,00 та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що внаслідок незаконних дій органу прокуратури та суду під час розгляду подання Ужгородського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області про направлення його за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017 у справі № 308/11567/16-к для реального відбування покарання у виді позбавлення волі, він протиправно та безпідставно був позбавлений волі 1 рік 1 місяць 20 днів, оскільки на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2019, постановленій у даній справі, він був затриманий 19.12.2019 і направлений до ВК «Дрогобицька ВК № 40», і з цього часу утримувався в установах виконання покарань до винесення Закарпатським апеляційним судом ухвали від 01.02.2021, якою його звільнено з-під варти в залі судових засідань. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 у даній справі скасовано ухвалу суду першої інстанції від 15.03.2019. Позивач звертає увагу на те, що вказаною ухвалою констатовано протиправність ухвали суду першої інстанції від 15.03.2019, порушення права засудженого на захист, постановлення її без з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Окрім цього додає, що перебування в оточенні осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини вплинуло на його психологічний стан. Ним витрачено багато часу та зусиль для відновлення психічного здоров`я, ресоціалізації в суспільстві. Він зазнав вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, оскільки, внаслідок перебування в колонії, у нього знизився ступінь престижу, репутації. Просить врахувати, що йому необхідний час та зусилля для відновлення попереднього стану. Додатково покликається на те, що він не мав можливості бути присутнім у житті свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який, як і будь-яка дитина такого віку, надзвичайно потребує батька, не міг брати участь у його вихованні та розвитку, бачити як він зростає. Звертає увагу, що під час розгляду справи в суді та під час затримання на нього чинився психологічний і моральний тиск, знущання та образи. Під час перебування в ДУ «Закарпатська УВП № 9» він перебував на обліку осіб, здатних до членоушкодження. Акцентує увагу на відсутності свободи, належного харчування, медичної допомоги, наявність тарганів, клопів у камерах, запахів. З метою відновлення справедливості він був змушений шукати правову допомогу, у зв`язку з чим уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом, що потягло за собою матеріальні витрати на суму еквівалентну 1500,00 доларів США, що, станом на момент пред`явлення позову складає 56\~250,00 грн, які позивач просить стягнути на свою користь. Восьмого лютого 2024 року від представника відповідача Закарпатської обласної прокуратури надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Доводи представника зводяться до того, що позивач не довів наявність обов`язкових елементів цивільного правопорушення, таких як неправомірність дій органів державної влади, наявність шкоди та причинного зв`язку між цими діями та відповідними наслідками. Участь прокурора в суді при розгляді подання органу пробації є обов`язком прокурора, що в свою чергу виключає протиправність дій Закарпатської обласної прокуратури. Твердження позивача про наявність підстав для стягнення моральної шкоди є помилковими, оскільки, взяття та тримання під вартою відбулося внаслідок скоєння ним злочину, наявності обвинувального вироку суду від 30.05.2017 та ухвали суду від 25.03.2019, які підлягали виконанню, як такі, що набрали законної сили. Дії прокуратури в судовому порядку неправомірними не визнавалися, а прокурор, забезпечуючи участь в суді, як державний обвинувач, виконував свій обов`язок, визначений ч. 3 ст. 36, ч.ч. 1, 5 ст. 539 КПК України. 12 лютого 2024 року від представника позивача надійшла відповідь відзив, у якій представник, поміж іншого, звертає увагу на те, що в силу ч. 1 ст. 1176 ЦК України, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб, а відтак позивач має право на відшкодування моральної шкоди незалежно від вини прокурора. 19 лютого 2024 року від відповідача Закарпатської обласної прокуратури надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача фактично повторює зміст аргументів та заперечень, викладених у раніше поданому ним відзиві на позовну заяву. 27 лютого 2014 року від представника позивача надійшли додаткові обґрунтування, у яких представник покликається на висновки та встановлені обставини справи, викладені в ухвалі Закарпатського апеляційного суду щодо констатації порушення права на захист та незаконність ухвали суду першої інстанції. 28 лютого 2024 рок від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, у якому представник просить відмовити у задоволенні позову, так як Казначейство не несе відповідальності за дії органів державної влади. Громадянин має право на відшкодування шкоди за рахунок держави лише у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного проведення обшуку та незаконного застосування заходів обмеження до позивача в ході проведення досудового слідства, що в даному випадку не відбулося. Додатково звертає увагу на те, що у постановах Верховного суду неодноразово звернено увагу на недопущення стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди. Резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснене безспірне списання. Помилковими є рішення в частині визначення такого способу відшкодування шкоди як «стягнення шляхом безспірного списання коштів Казначейством з єдиного казначейського рахунку» або «стягнення коштів через Казначейство». У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Зазначила, що суд апеляційної інстанції підтвердив порушення права позивача на захист при розгляді подання органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання, оскільки участь захисника була обов`язковою. Підстав для задоволення подання та скасування звільнення не було, що констатовано в ухвалі Закарпатського апеляційного суду. [PERSON] був незаконно позбавлений волі 1 рік 1 місяць і 20 днів. Він не зрозумів, що відбулося в судовому засіданні під час розгляду подання. Зазначені у позовній заяві обставини підпадають під дію Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Він реально був позбавлений волі, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами. Він був відірваний від сім`ї. Його позбавили можливості брати участь у вихованні та розвитку сина, бути свідком його зростання. Хотів покінчити життя самогубством. Був порушений його звичайний спосіб життя. Він зазнав розчарувань та незручностей. Держава порушила його права, передбачені ст. 3 та ст. 19 Конституції України. Просила ухвалити рішення, яким позов задоволити та стягнути на користь позивача заподіяну йому моральну шкоду, виходячи із мінімального розміру заробітної плати на день ухвалення рішення, витрати на правничу допомогу. Представник Закарпатської обласної прокуратури у судовому засіданні повністю заперечив щодо задоволення позову з підстав наведених у раніше поданому відзиві та запереченнях. Звернув увагу на те, що ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.19 набрала законної сили 25.03.2019. Перебування на обліку у наркодиспансері не є підтвердженням того, що засуджений не усвідомлював значення своїх дій і його право на захист було порушено. Ухвала була оскаржена позивачем майже через два роки. Рішення було скасовано 26.05.2022. Позивачем не надано жодного доказу про порушення прокуратурою своїх обов`язків. Рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню. Закон не передбачає наведеної позивачем підстави для стягнення моральної шкоди. Наявність неправомірності дій серед таких підстав відсутня. Позивач був затриманий у зв`язку з виконанням вироку та ухвали суду, які набрали законної сили. Представник Державної\~казначейської\~служби України\~у судовому\~засіданні звернула\~увагу,\~що Казначейство\~не є\~окремим учасником\~цивільно-правових\~відносин.\~Жодних відносин\~з [PERSON] \~у них\~не виникало.\~Додала,\~що необхідною\~умовою для\~задоволення позову\~є встановлення\~неправомірності дій\~державного органу.\~Ухвала Закарпатського\~апеляційного суду\~не є\~підставою для\~відшкодування моральної\~шкоди,\~позаяк вона\~не встановлює\~неправомірності дій\~прокуратури.\~Даною ухвалою\~не встановлено\~наявність вини\~з боку\~заподіюювача шкоди,\~не зазначено,\~в чому\~полягає шкода.\~Витрати на\~правову допомогу\~не обґрунтовані\~належним чином,\~так як\~не підтверджуються\~плданими позивачем\~доказами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області у справі № 308/11567/16-к від 15.03.2019 постановлено задовольнити подання провідного інспектора Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області Питчак Л.І. про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого [PERSON] , [INFO] , для відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017. Ухвала мотивована тим, що на переконання суду, матеріалами подання доведено, що засуджений належним чином не виконував покладені на нього судом обов`язки, а саме без поважних причин не з`являвся до органу з питань пробації для реєстрації, залишив та змінив своє місце проживання, не повідомивши орган пробації, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення. 19 грудня 2019 року о 19 год. 00 хв. [PERSON] було затримано на підставі вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/1567/16-к від 30.05.2017. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01.02.2021 у справі № 308/11567/16-к постановлено зупинити виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2019 щодо [PERSON] . Засудженого [PERSON] звільнено з-під варти в залі судових засідань. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 у справі № 308/11567/16-к постановлено скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2019 року щодо [PERSON] , у задоволенні подання провідного інспектора Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області Питчака Л.І. про скасування звільнення засудженого [PERSON] від відбування покарання з випробуванням за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017 та направлення його для реального відбування покарання за цим вироком відмовлено. При цьому, Закарпатським апеляційним судом констатовано, що ухвала суду першої інстанції постановлена без з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Зокрема, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про умисне, без будь-яких поважних причин, систематичне порушення [PERSON] покладених на нього судом обов`язків, на поважність причин неявки останнього до органу пробації уваги не звернув, при цьому, не виклав в судовому рішенні пояснення [PERSON] щодо причин його неявок, помилково вказавши також про те, що [PERSON] змінив та залишив місце свого проживання. Закарпатським апеляційним судом констатовано, що до адміністративної відповідальності протягом іспитового строку засуджений не притягався, адміністративних правопорушень, як і нових кримінальних правопорушень, які б свідчили про те, що він не бажає ставати на шлях виправлення, не вчиняв, за межі України та Закарпатської області не виїжджав, місця проживання не змінював. Надані засудженим пояснення свідчили про відсутність у нього наміру умисно, без будь-яких причин порушувати покладені на нього судом обов`язки. Зазначено, що у цілому [PERSON] виконував покладені на нього обов`язки, але за весь час випробування дійсно декілька разів не з`явився на реєстрацію до органу пробації, однак, враховуючи обставини, які завадили йому вчасно з`явитися на реєстрацію, та їх характер, ці неявки не свідчить про свідоме умисне небажання засудженого [PERSON] ставати на шлях виправлення, не вказують на підвищену суспільну небезпеку засудженого, самі по собі вони не свідчать переконливо про те, що засуджений не бажає ставати на шлях виправлення, і він повинен бути направлений до місць позбавлення волі. У подальшому, після зроблених йому попереджень, своїх обов`язків засуджений не порушував. Даних, які б переконливо свідчили про те, що засуджений [PERSON] не бажає ставати на шлях виправлення матеріали провадження не містять, і викладені у поданні обставини не є достатніми підставами для скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та його направлення для відбування покарання у виді позбавлення волі. У ході апеляційного перегляду оскарженої [PERSON] ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2019 Закарпатський апеляційний суд встановив, що розгляд подання відбувся без участі захисника засудженого та без роз`яснення засудженому його прав, зокрема і права на захист та отримання правової допомоги. Крім того, апеляційним судом було встановлено що [PERSON] перебуває під диспансерним наглядом у Закарпатському наркологічному диспансері з 15.04.2016 (діагноз: F 15.17, розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних речовин, синдром залежності), у зв`язку з чим участь захисника при розгляді подання органу пробації щодо [PERSON] була обов`язковою, на підставі чого констатував порушення під час розгляду подання органу пробації права засудженого [PERSON] на захист. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , позивач має сина [PERSON] , [INFO] . З характеристики [PERSON] , [INFO] , затвердженої начальником ДУ «Закарпатська УВП № 9», вбачається, що останній утримується в даній утсанові з 09.07.2020. За час перебування в ДУ «Закарпатська УВП № 9» та ДУ «Дрогобицька ВК (№40) до дисциплінарної відповідальності не притягувався та не заохочувався. У колективі підтримує товариські стосунки. По відношенню до представників адміністрації стриманий. Правила поведінки, розпорядку дня, санітарії та гігієни дотримується. Своє спальне місце утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Перебуває на оперативно-профілактичному обліку, як особа, схильна до членоушкодження. Посилок та передач від рідних та близьких не отримував. Окрім цього, до позовної заяви долучений договір про надання правничої допомоги від 14.07.2020, укладений між адвокатом Джуган Н.Б. та [PERSON] . У даному договорі відсутня вартість послуг адвоката, а тільки зазначено обставини, які впливають на розмір гонорара (розділ). Оцінивши належним чином зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно з ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 1-1 статті 2 вищевказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, зокрема, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. У пунктах 4 та 5 статті 3 даного Закону, зокрема, зазначено, що у наведених в статті 1 даного Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, моральна шкода. Відповідно до ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому, під час розгляду справи судом встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області у справі № 308/11567/16-к від 15.03.2019, постановлено задовольнити подання провідного інспектора Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області Питчак Л.І. про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого [PERSON] , [INFO] , для відбування покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017. 19 грудня 2019 року о 19 год. 00 хв. [PERSON] було затримано на підставі вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/1567/16-к від 30.05.2017. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01.02.2021 у справі № 308/11567/16-к постановлено зупинити виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 15.03.2019 щодо [PERSON] . Засудженого [PERSON] звільненоз-під варти в залі судових засідань. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 у справі № 308/11567/16-к постановлено скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2019 року щодо [PERSON] , у задоволенні подання провідного інспектора Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області Питчака Л.І. про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017 [PERSON] та направлення його для відбування покарання за цим вироком відмовлено Таким чином, [PERSON] у зв`язку з розглядом подання пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням був позбавлений волі з 19.12.2019 по 01.02.2021, тобто 1 рік, 1 місяць та 20 днів. Про незаконність такого позбавлення волі свідчать висновки апеляційного суду у відповідній ухвалі від 26.05.2021, та сам факт скасування ухвали суду першої інстанції як незаконної, постановленої з порушенням права особи на захист. З огляду на висновки, зроблені Закарпатським апеляційним судом у результаті апеляційного перегляду ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2019, доводи прокурора про необґрунтованість позовних вимог через те, що затримання позивача та направлення його для реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі відбулося на підставі вироку та ухвали, які набрали законної сили, суд до уваги не бере, так як такі доводи не спростовують порушення прав особи. Незаконність затримання та позбавлення волі [PERSON] , порушення його права на захист під час розгляду подання Ужгородського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Закарпатській області без участі захисника, протиправне його напрвлення для реального відбування покарання, яке тривало 1 рік 1 місяць та 20 днів, шо встановлені ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 у справві № 308/11567/16-к, суд розцінює як незаконне взяття та тримання під вартою, а також участь особи в іншмх процесуальних діях, що обмежили його права та свободи, що відповідає п. 1 ч. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". При цьому, право на відшкодування шкоди виникає безпосередньо у зв`язку з встановленням зазначених порушень в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2021 у справі № 308/11567/16-к, яку суд трактує відповідно до пункту 1-1 статті 2 вищевказаного закону, як інше рішення суду, яким встановлюється факт незаконного взяття і тримання під вартою, та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян. Доводи відповідача Закарпатської обласної прокуратури з приводу того, що у даному рішенні не встановлено незаконного затримання та тримання під вартою [PERSON] , участі його в таких процесуальних діях, суд вважає неспроможними, оскільки у даній ухвалі чітко констатовано незаконність ухвали суду першої інстанції, яка стала підставою для затримання та направлення його для відбування покарання, факт порушення права на захист під час розгляду справи в суді першої інстанції, що своїм наслідком мало незаконне позбавлення волі позивача. Окрім цього, чинним законодавством не передбачено іншого правового порядку визнання таких дій незаконними, якими міг би скористатися позивач з метою захисту свого порушеного права. Завдана [PERSON] моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього через ухвалення незаконного рішення, внаслідок чого він незаконно був позбавлений волі, зазнав приниження честі, гідності та репутації. Згідно з ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», установлено з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 квітня - 8000 гривень. Як встановлено судом, період, протягом якого позивач був незаконно позбавлений волі, становить 1 рік 1 місяць та 20 днів, а отже мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не може становити менше ніж 109 333,33 грн (13 місяців х 8000 грн + 8000 грн/30*20 = 104\~000,00 грн + 5333,33 грн). У той же час, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого ролзміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який є на момент розгляду справи судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визначити й інший більший розмір відшкодування. У своїй постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду роз`яснює, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тому суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 2019 року в справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного від 21 жовтня 2020 року в справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від березня 2021 року в справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Мінімальний розмір відшкодування, на думку суду, не відповідає моральним стражданням позивача, яких він зазнав у результаті незаконного позбавлення волі протягом 1 року 1 місяця і 20 днів. Зокрема, у результаті незаконних дій державних органів, позивач був незаконно позбавлений волі, що призвело до порушення основоположних прав людини, закрпілених в Конституції України, зокрема, права на свободу та особисту недоторканість. У результаті незаконного позбавлення волі [PERSON] був позбавлений свободи, тривалий час був відірваний від участі у вихованні та розвитку свого малолітнього сина, був позбавлений можливості працювати, займатися справами за власним вибором та волею. Через втрату віри у закон і справедливість зазнав тяжких душевних переживань, які вплинули на його психологічний стан, що під час перебування в місцях позбавлення волі стало підставою для взяття його на облік як особи, схильної до членоушкодження. Незаконне позбавлення волі вплинуло на його авторитет серед оточення. Позивач потребує значних зусиль для відновлення психічного здоров`я, ресоціалізації в суспільстві. Йому були нав`язані вимушені зміни у життєвих і суспільних стосунках, оскільки, внаслідок перебування в колонії, в нього знизився ступінь престижу, репутації, на відновлення до попереднього стану яких необхідний значний час та зусилля. Таким чином, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях з причини протиправної поведінки щодо неї, що призвело до неможливості реалізувати та захистити свої права, і, враховуючи вік та стан здоров`я, вимоги розумності, виваженості, справедливості, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди мають бути стягнені в більшому за мінімальний розмірі. Отже, враховуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача внаслідок незаконного затримання, позбавлення волі, та порушення права на захист, значні порушення життєвого укладу, значний характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, та, виходячи із засад розумності і справедливості, неможливості повного відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану, суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію завданої незаконними діями державних органів моральної шкоди, виходячи з чотирикратного розміру мінімального розміру заробітної плати, що становить 437333,30 гривень. Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь витрат на юридичну допомогу в розмірі 1500 доларів США, які [PERSON] був вимушений сплатити адвокату з метою захисту своїх прав, суд констатує, що, згідно з пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянину відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, а отже позивач дійсно має право на отримання такого відшкодування, у разі доведення факту їх понесення. Однак, з доданих позивачем доказів не вбачається, що останній дійсно поніс заявлені витрати у розмірі 1500 доларів США. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 14.07.2020 та ордер серії АО 1052206, однак, жодних відомостей про вартість та вид наданих послуг дані документи не містить, як і не містить інформації про те, у зв`язку з чим (у зв`язку з розглядом якої справи чи для вирішення якого питання) вони надані. При цьому, у розділі 1 договору зазначено, що предметом договору є надання правової допомоги, у тому числі, за окремими дорученнями клієнта, а розділ 4 договору регулює порядок визначення гонорару та обставини, які впливають на його розмір. При цьому жодних доказів на підтвердження оплати наданих послух позивачем не надано. Сам факт укладення договору про надання правничої допомоги не свідчить, що позивач поніс певні витрати, згідно з цим договором. Окрім цього, у позовній заяві позивач подав орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 100\~000,00 гривень. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи, що позивач та його представник доказів понесених витрат на правничу допомогу не подали, заяву, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду представник позивача до закінчення судових дебатів у справі не зробив, підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні. Таким чином, на підставі наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу. Беручи до уваги, що судовий збір за розгляд даної категорії справ не справляється згідно з п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», підстави для стягнення судового збору відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: partial