Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 29 липня 2021 року [PERSON] уклала із ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» кредитний договір № 1675546524. Цей договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщенні на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладення договору, до яких позичальник приєднався підписавши договір) складають єдиний кредитний договір. згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог від 28.02.2024 до договору факторингу № №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 20091,53 грн, з яких: 11122,84 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,79 грн сума заборгованості за відсотками, 8967,90 грн загальна заборгованість по комісії. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 20091 грн 53 коп., з яких 11122 грн 84 коп. - тіло кредиту, 0,79 грн - проценти за користування кредитом, 8967 грн 90 коп - заборгованість по комісії, а також судові витрати. Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви та додатками до неї було надіслано відповідачу [PERSON] на адресу її реєстрації рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 10.10.2024 вказаний пакет документів вручено відповідачу особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 44) Відповідач у встановлені судом строки правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового провадження не надходило. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Фактичні обставини встановлені судом на підставі наявних у справі матеріалів. 29 липня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1675546524 (далі - кредитний договір) (а.с.4). Відповідно до п. 1.1., 1.3. кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті споживчого кредиту №5546524, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 1.2. кредитного договору сума кредиту складає 20759 грн, строк, на який надається кредит - 12 місяців. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору цей договір, паспорт кредиту №5546524 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Згідно з паспортом кредиту від ТОВ "ФК "ЦФР" № 5546524 основними умовами кредитування є: сума кредиту - 20759 грн; строк, на який надається кредит - 12 місяців; початковий процент при наданні кредиту - 7% від суми кредиту, або 1050 грн; щомісячні проценти - 2,7% від суми кредиту; річні проценти - 0,01% від суми боргу за договором (а.с. 5). Матеріали справи містять копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , копію довідки про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номера, копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , яка засвідчена її підписом 29.07.2021 (а.с.6-9). В день підписання кредитного договору, 29.07.2021, сторонами підписано повідомлення про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ "ФК "ЦФР" повідомляє [PERSON] про те, що права вимоги за кредитним договором № 1675546524 від 29.07.2021 будуть відступлені АТ "ТАСКОМБАНК" на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 (а.с.10). 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 (далі - договір про відступлення права вимоги (а.с.12-13). Відповідно до п. 2.1. договору про відступлення права вимоги первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Відповідно до п. 2.2. договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог (зразок якого наведено в Додатку 1 до цього Договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору. Передача кредитних справ та іншої документації за кредитом регламентується окремим договором зберігання, що укладається між сторонами. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому реєстрі до цього договору. Реєстр прав вимог складається сторонами в паперовому та електронному вигляді. Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін. Відповідно до п. 10.4. договору про відступлення права вимоги всі додатки та додаткові угоди з додатками до договору, а також реєстри прав вимог після їх підписання сторонами є його невід`ємними частинами. Позивачем до позовної заяви не додано та матеріали справи не містять реєстру прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором № 1675546524, укладеним 29.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , передано до ПАТ "ТАСКОМБАНК". 28 лютого 2024 року між АТ «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф (далі - договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с.14-15). Відповідно до п. 2.1. договору факторингу перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог від 28.02.2024 до договору факторингу № №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 20091,53 грн, з яких: 11122,84 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,79 грн сума заборгованості за відсотками, 8967,90 грн загальна заборгованість по комісії (а.с. 17). У відповідності до положень п. 2.3. договору факторингу відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому - передачі реєстру прав вимог згідно Додатку № 2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п. 3.1. цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальника стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Згідно п. 3.1. договору факторингу фактор зобов`язаний в день укладення сторонами цього договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі, яка не зазначена, на банківський рахунок клієнта. 28 лютого 2024 року представниками АТ "ТАСКОМБАНК" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підписано Акт прийому передачі Реєстру прав вимоги за Договором факторингу №НІ/11/16-Ф, відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимоги. При цьому кількість прав вимоги в акті прийому передачі не зазначена. (а.с. 16). Відповідно до витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу № №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, який сформовано представником ТОВ "ФК "ЄАПБ" Кожухівським Я.І., сума заборгованості за кредитним договором № 1675546524 від 29.07.2021 складає 20091,53 грн, з яких загальна заборгованість по тілу кредиту - 11122,84 грн, загальна заборгованість за відсотками - 0,79 грн, загальна заборгованість по комісії - 8967,90 грн (а.с.17). Водночас позивачем до позовної заяви не додано та матеріали справи не містять підтверджуючих документів про здійснення фактором на користь клієнта оплати згідно п. 3.1. договору факторингу. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1675546524 від 29.07.2021, який складено представником ТОВ "ФК "ЄАПБ" [PERSON] за період з 28.04.2024 по 31.07.2024, загальна заборгованість [PERSON] станом на 28.02.2024 перед АТ "ТАСКОМБАНК" склала 20091,53 грн, станом на 29.02.2024 - 31.07.2024 перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" склала 20091,53 грн (а.с. 11). При цьому матеріали справи не містять розрахунку заборгованості [PERSON] перед первісним кредитором, ТОВ "ФК "ЦФР". У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору № 1675546524 від 29.07.2021 позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 20091,53 грн, з яких загальна заборгованість по тілу кредиту - 11122,84 грн, загальна заборгованість за відсотками - 0,79 грн, загальна заборгованість по комісії - 8967,90 грн (а.с. 1-3). Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини у сфері споживчого кредитування та спір з приводу повернення простроченої заборгованості за кредитним договором. Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам справи та відповідним їм правовідносинам суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1 та 2 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ч. 1-2 ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Одними із основоположних принципів цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України свободу договору віднесено до загальних засад цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). У статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із статтею 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. 513, 514, 516 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У справі, що розглядається право вимоги до боржника переходило від первісного кредитора до кожного наступного нового кредитора два рази, де фінальним кредитором є ТОВ "ЄАПБ". Тому, для перевірки існування у ТОВ "ЄАПБ" права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, необхідно надати оцінку доказам щодо переходу прав у зобов`язанні на кожному етапі. При цьому вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до ст. 517 ЦК не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають із різних правових підстав та не є взаємозалежними (п. 43 постанови Верховного Суду від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Позивачем, ТОВ "ЄАПБ", на обґрунтування наявності права вимоги до відповідача надано копії кредитного договору № 1675546524 від 29.07.2021, укладеного між ТОВ "ФК "ЦФР" та [PERSON] , паспорту кредиту від ТОВ "ФК "ЦФР" № 5546524, договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ПАТ "ТАСКОМБАНК" та ТОВ "ФК "ЦФР", договору факторингу № НІ/11/16-ф від 28.02.2024, укладеного між АТ "ТАСКОМБАНК" та ТОВ "ЄАПБ" з актом прийому -передачі прав вимоги за цим договором від 28.02.2024 та витягом з реєстру прав вимоги від 28.02.2024. На підставі вказаних доказів судом установлено, що договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 укладено між ПАТ "ТАСКОМБАНК" та ТОВ "ФК "ЦФР" 07.10.2016, в той час як кредитний договір між ТОВ "ФК "ЦФР" та [PERSON] № 1675546524 укладено 29.07.2021, тобто через 4 роки 9 місяців 22 дні після укладання договору про відступлення права вимоги. В матеріалах справи наявна копія повідомлення боржнику про відступлення прав вимоги від 29.07.2021, яке містить інформацію про те, що ТОВ "ФК "ЦФР" у майбутньому буде відступлено право вимоги за кредитним договором № 1675546524 АТ "ТАСКОМБАНК". Однак, жодних доказів на підтвердження того, чи відбулось таке відступлення прав вимоги від первісного кредитора (ТОВ "ФК "ЦФР") до нового кредитора (ПАТ "ТАСКОМБАНК") позивачем не надано та матеріали справи не містять, хоча пунктом 2.2. договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 визначено, що підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників є невід`ємною частиною цього договору. Суду не надано також підтверджуючих документів, які б підтверджували факт наявності заборгованості позичальника перед первісним кредитором, зокрема розрахунку заборгованості позичальника перед первісним кредитором на момент відступлення права вимоги. Водночас, позовна заява містить вимогу про стягнення з відповідача, серед інших заборгованостей, заборгованість по комісії, хоча кредитним договором нарахування комісії не передбачено. Крім цього, позивачем не надано до суду та матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем оплати суми фінансування за договором факторингу № НІ/11/16-ф від 28.02.2024, хоча п. 2.3. цього договору передбачено, що відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому - передачі реєстру прав вимог згідно Додатку № 2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п. 3.1. цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальника стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити, чи дійсно відбувся перехід права вимоги від ТОВ "ФК "ЦФР" до ПАТ "ТАСКОМБАНК" та в подальшому до ТОВ "ЄАПБ", а також дату переходу права вимоги від ТОВ ""ФК "ЦФР" до ПАТ "ТАСКОМБАНК" та розмір і структуру заборгованості на момент переходу права вимоги, оскільки позивачем до позовної заяви не долучено відповідних доказів. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18 та від 21.07.2021 у справі №334/6972/17. У постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо).. За таких обставин, суд дійшов висновку, що для встановлення існування у позивача права вимагати виконання відповідачем відповідних обов`язків, позивач, виконуючи вимоги статтей 12, 13, 81 ЦПК України, мав надати до суду докази переходу прав вимоги у зобов`язанні на кожному етапі відступлення прав вимоги. Однак, таких доказів суду надано не було. Таким чином, суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку дослідженим доказам з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, наявні у справі докази з точки зору їх достатності, дійшов переконання, що позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 80055 від 30.08.2024 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3028 гривень. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed