Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернулась до суду із цим позовом до колишнього чоловіка [PERSON] з метою поділу спільно нажитого в шлюбі майна. В обґрунтування позову представник вказала, що з 29 липня 1994 року сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням суду від 20 вересня 2021 року. У період шлюбу за спільні кошти та спільними зусиллями сторони придбали: автомобіль «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , автомобіль «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , трактор Т-25, номерний знак [NUMBER] , трактор Т-40, номерний знак [NUMBER] , сільськогосподарську техніку в складі обприскувача навісного тракторного, навантажувача, бетонозмішувача, причепа, картоплекопачки. Крім цього, вважає, що до складу спільного майна сторін як подружжя входить житловий будинок по [ADDRESS] , який по договору дарування від 11 квітня 2017 року належить відповідачу, а попередньо належав його матері [PERSON] . У цьому будинку сторони проживали від дня одруження, власними зусиллями і коштами зробили у ньому капітальний ремонт, замінили дерев`яне оздоблення та покриття на шлакоблочне і цегляне, замінили вікна на металопластикові, зробили переобладнання та добудову, внаслідок чого площа будинку збільшилась з 58 м2 на 90,2 м2, збільшилась кількість господарських споруд. Житловий будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер 0723380400:01:002:0275, площею 0,25 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Для проведення ремонтних робіт в будинку 06 березня 2020 року позивач позичила 10000,00 доларів США, які виплатила сама, що підтверджується відміткою на борговій розписці. Ураховуючи неподільність частини вищевказаного майна, а також фактичне користування певним майном кожною із сторін, значне перетворення житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями та істотне збільшення їх вартості, укладення позивачем договору позики в інтересах сім`ї, остаточно у заяві про збільшення позовних вимог представник позивача просила здійснити поділ майна наступним чином: - виділити у власність позивача [PERSON] транспортний засіб «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] ; - виділити у власність відповідача [PERSON] транспортний засіб «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , трактор Т-25, номерний знак [NUMBER] , трактор Т-40, номерний знак [NUMBER] , обприскувач навісний тракторний, навантажувач, бетонозмішувач, причеп, картоплекопачку; - стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію замість 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжя на трактори Т-25 та Т-40 та сільськогосподарську техніку у складі оприскувача навісного тракторного, навантажувача, бетонозмішувача, причепа, картоплекопачку, в загальній сумі 167200,00 гривень. - визнати спільним боргом [PERSON] та [PERSON] 10000,00 доларів США за договором позики, укладеним 06 березня 2020 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] , стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в порядку зворотної вимоги 1/2 цього боргу в сумі 5000,00 доларів США; - визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] ; - визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 указаного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та на 1/2 земельної ділянки кадастровий номер 0723380400:01:002:0275, площею 0,25 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в селі Вишнів Ковельського району Волинської області. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позов визнав частково. Не заперечив того, що зазначені в позові автомобілі та трактори придбані у шлюбі з позивачем, однак автомобіль «Фольксваген Гольф» та трактор Т-25 були продані у період шлюбу з позивачем, а отримані кошти використані для потреб родини, тому згідний на передачу зазначених автомобіля та трактора позивачу без будь-якої компенсації. Заперечив вимоги щодо навантажувача, житлового будинку, земельної ділянки та боргового зобов`язання. Навантажувач поділу не підлягає, оскільки на праві власності їм не належить. Житловий будинок йому подарований матір`ю [PERSON] 11 квітня 2017 року у технічному стані, який фактично відповідає нинішньому. Усі додаткові роботи по облаштуванню будинку проводились за кошти, з дозволу і під контролем колишньої власниці [PERSON] . При укладенні договору дарування позивач не заявляла про порушення її прав цим правочином. З 2017 року по 2021 рік суттєвих змін у домоволодінні та його вартості не відбулося, тому у відповідності до ч.1 ст.57 СК України є його особистою приватною власністю. Земельна ділянка була йому подарована за договором дарування від 11 квітня 2017 року, тому також є його особистою власністю. За борговим зобов`язанням відповідальності не несе, оскільки з огляду на суму займу 10000,00 доларів США, яку вважає цінним майном, вимагається згода другого з подружжя на укладення такого договору, однак такої згоди він не давав і позивач із ним нічого такого не погоджувала. У розписці не зазначено цілі позики - для потреб сім`ї. Крім цього, на дату складання розписки 06 березня 2020 року сімейні відносини з позивачем розладились, на цей час вони уже проживав окремо, а саме з 16 серпня 2019 року він почав проживати у цивільному шлюбі з іншою жінкою [PERSON] в орендованому житлі. З урахуванням заперечення на заяву позивача про збільшення позовних вимог висловив пропозицію про виділення позивачу у власність двох автомобілів, двох тракторів, картоплекопачку, а собі залишити у власність бетонозмішувача, причепа та оприскувача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що після одруження з відповідачем почали проживати у спірному будинку разом з матір`ю відповідача. Знала, що будинок належить бабі відповідача. У 2000 році мати відповідача переїхала проживати до дочки, а вона з відповідачем почали самі господарювати та поступово добудовувати та переобладнувати будинок. Будинок обклали цеглою, замінили вікна, стіни, підлогу, проводку, водопровід, добудували кухню, коридор, ванну, звели бетонний паркан, побудували сарай. Працювали обоє, усі зароблені кошти вкладали в будинок для створення нормальних умов для проживання. Гроші в сумі 10000 доларів США позичили, щоб доробити кухню, коридор та ванну. В кінці серпня - на початку вересня 2021 року відповідач перейшов жити до іншої жінки. На прохання свекрухи домовлялася про оформлення документів на будинок, які потребували підпису відповідача, однак не знала, що будинок свекруха подарувала відповідачу. Представник позивача адвокат Ходачинська Ю.Ю. позов підтримала та просила його задовольнити у редакції заяви про збільшення позовних вимог. Зазначила, що запропонований позивачем поділ майна ураховує інтереси кожної сторони, у тому числі ведення відповідачем сільського господарства. З огляду на документальне підтвердження збільшення площі будинковолодіння та його вартості, вважає наявними підстави для його визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу в рівних частках по 1/2 частині. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що після весілля дочки у 2019 році залишив позивача та перейшов жити до іншої жінки, про що попередив позивача напередодні весілля. З цього часу з позивачем не проживає, тому жодного відношення до її боргового зобов`язання за розпискою не має. У спірному будинку спочатку проживали з його матір`ю. За спільні кошти з позивачем здійснили добудову будинку та переобладнання, мати у цьому також допомагали фізично і матеріально. Представник відповідача [PERSON] висловив позицію про часткове визнання позову з наведених у відзиві мотивів. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Сторони [PERSON] та [PERSON] з 29 липня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 20 вересня 2021 року в справі № 163/1419/21. У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які уже досягли повноліття. Відповідно до наданої Територіальним сервісним центром МВС № 0741 інформації від 06.06.2022 за вих. № 31/3/1-33 та наданої Головним управлінням Держпродспоживслужби у Волинській області інформації від 14.12.2022 за вих. № 08.15/243 за відповідачем [PERSON] зареєстровані такі транспортні засоби: - автомобіль «Volkswagen Passat», 1990 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; - автомобіль «Volkswagen Golf», 1988 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; - трактор Т-25, 1980 року випуску, заводський номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; - трактор Т-40, 1982 року випуску, номер двигуна [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Згідно зі звітами про оцінку вартості колісних транспортних засобів від 19.10.2022 та від 09.01.2023 вартість вищевказаних автомобілів та тракторів така: - автомобіля «Volkswagen Passat» - 65000 грн; - автомобіля «Volkswagen Golf» - 43000 грн; - трактора Т-25 - 111000 грн; - трактора Т-40 - 102000 грн. За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.08.2021 відповідач [PERSON] 11 квітня 2017 року на підставі договорів дарування набув у власність житловий будинок площею 90,2 м2 з господарськими спорудами у складі прибудови, навісу, літньої кухні, трьох хлівів, вбиральні, огорожі, воріт, колодязя питного та двох земельних ділянок з кадастровими номерами 0723380400:01:002:0276, 0723380400:01:002:0275 площею 0,4987 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться по [ADDRESS] . Предметом позову також є сільськогосподарське обладнання, вартість якого відповідно до звіту про оцінку вартості вживаного сільськогосподарського обладнання від 04.08.2022 наступна: обприскувача навісного тракторного - 15100 грн, навантажувача - 44200 грн, бетонозмішувача - 4200 грн, причепа - 10600 грн, картоплекопачки - 47300 грн. Відповідно до розписки від 06 березня 2020 року позивач [PERSON] отримала від [PERSON] у борг 10000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 31 травня 2022 року без відсотків. Розпискою [PERSON] підтверджено повернення [PERSON] позичених коштів в сумі 10000 доларів США 16 липня 2022 року. У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст.68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (ч.ч.1, 2 ст.69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч.1 ст.71 СК України). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.71 СК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2 ст.71 СК України). Отже, у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу. Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно; по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток. При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 595/970/20. Сторони даного спору не досягли домовленості щодо поділу нажитого ними у шлюбі майна. У позові позивач заявляє до поділу як майно подружжя два легкові автомобілі, два трактори, сільськогосподарську техніку у складі обприскувача навісного тракторного, навантажувача, бетонозмішувача, причепа, картоплекопачки. З досліджених доказів встановлено і це визнано відповідачем, що до складу майна подружжя у спірних правовідносин належить два автомобілі «Volkswagen Passat», «Volkswagen Golf», трактори Т-25, Т-40 та сільськогосподарська техніка у вищевказаному складі окрім навантажувача. Вартість цього майна визначена на підставі звітів спеціаліста про оцінку та відповідачем визнана, тому приймається судом до уваги при поділі майна у відповідності до ст.71 СК України. Відповідач заперечив належність до спільного майна подружжя навантажувач та в судовому засідання пояснив, що ця спецтехніка перебуває у нього лише в користуванні, а її юридичним власником є інша особа. Навантажувач - це колісний транспортний засіб, який призначено для виконання спеціальних робочих функцій, пов`язаних з виконанням навантажувально-розвантажувальних операцій та переміщенням вантажу. Отже, навантажувач підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 липня 2009 року № 694 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів. Дослідженою інформацією ТСЦ МВС № 0741 від 06.06.2022 за вих. № 31/3/1-33 та Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області від 14.12.2022 за вих. № 08.15/243 стверджено, що навантажувач за відповідачем не зареєстрований. Належних та допустимих доказів перебування навантажувача у власності одного з подружжя позивач суду не надала. За викладених обставин, у суду відсутні підстави вважати заявлений у позові навантажуваж спільною сумісною власністю сторін, через що це майно поділу не підлягає. Щодо заявленої позовної вимоги про боргове зобов`язання за вчиненою позивачем [PERSON] борговою розпискою на 10000 доларів, суд дійшов такого висновку. Згідно із ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 27 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У частині 4 статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення частини 4 статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). В обґрунтування вимоги про визнання спільним боргом 10000,00 доларів США за договором позики від 06 березня 2020 року позивач вказала, що кошти позичала з відома відповідача для завершення ремонту коридору, ванни та кухні. На підтвердження позовних вимог в цій частині позивач надала копію розписки про позику та окрему розписку про повернення нею позичених коштів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка сторонам доводиться кумою, підтвердила надання нею у позику позивачу 10000 доларів США. Свідок [PERSON] , який позивачу доводиться братом, в судовому засіданні показав, що про позику грошей дізнався від [PERSON] , яка повідомила йому, що позивач позичила гроші, однак їх не віддає. Про ціль позики (ремонт в будинку) свідкам відомо лише зі слів позивача, тому судом до уваги не приймаються. Відповідач [PERSON] категорично заперечив існування спільного з позивачем боргового зобов`язання. Зазначив, що з 2019 року з позивачем уже не проживав та спільного бюджету не мав, про позику грошей позивачем не знав і дозволу не давав, про це йому взагалі нічого відомо не було. З виданої Вишнівською сільською радою довідки від 19.12.2022 № 298 слідує, що відповідач [PERSON] з 16 серпня 2019 року дійсно проживає по [ADDRESS] . Допитана як свідок позивач [PERSON] спочатку давала різні і суперечливі показання щодо дати (року), коли відповідач залишив її і пішов жити до іншої жінки, а також щодо використання позичених коштів. Однак, в кінцевому результаті, після поставлення ряду запитань, позивач підтвердила пояснення відповідача про те, що з 2019 року вони уже спільно не проживали і спільного бюджету не вели. Отже, такі з`ясовані по справі обставини беззаперечно свідчать, що укладеному позивачем договору позики не притаманні наведені у ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України ознаки, а відтак цей правочин не створює жодних обов`язків для відповідача як другого на той час з подружжя. Щодо заявленої позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] , суд дійшов наступного висновку. За змістом ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. З пояснень сторін встановлено, що після одруження у 1994 році вони почали проживати у вищевказаному житловому будинку разом з матір`ю відповідача. Технічною документацією на будинок та довідкою Вишнівської сільської ради від 09.08.2022 за № 1247/23-3/2-22 підтверджено збільшення площі будинку від 1994 року до 2017 року, здійснення у ньому переобладнання та добудови господарських споруд і будівель. Наведені обставини підтверджені в судовому засіданні відповідачем та свідками [PERSON] , [PERSON] . Відповідач не заперечив того, що у ремонт домоволодіння вкладали спільні з позивачем кошти. В той же час, позивач [PERSON] при вселенні у цей будинок у 1994 році та станом по 2017 рік достеменно знала, що її чоловік відповідач [PERSON] не є власником цього домоволодіння. Такі висновки слідують із власних пояснень позивача. Відповідач набув у власність зазначене домоволодіння лише у 2017 році на підставі договору дарування від 11 квітня 2017 року. Отже, застосування положень ч.1 ст.62 СК України у даному випадку є неможливим, оскільки зазначена норма визначає можливість визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя виключно у тому випадку, якщо це майно на час шлюбу уже належало одному з подружжю на праві особистої приватної власності та упродовж цього шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Доказів істотного збільшення вартості спірного домоволодіння після набуття відповідачем у власність будинку у період з 2017 по 2019 роки суду не надано і з фактичних обставин не вбачається. У зв`язку із цим, у суду відсутні законні підстави вважати спірний будинок з господарськими спорудами і будівлями спільною сумісною власністю подружжя. В силу вимог ч.1 ст.57 СК України зазначене майно є особистою приватною власністю відповідача, тому у цій частині майна позовні вимоги задоволенню не підлягають. Через відмову у задоволенні позову стосовно житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, не підлягає й задоволенню вимога щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 земельної ділянки кадастровий номер 0723380400:01:002:0275, оскільки по своїй суті ця вимога є похідною від вимоги стосовного житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями. Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, поділу між сторонами в порядку спільної сумісної власності подружжя підлягає два автомобілі «Volkswagen Passat», «Volkswagen Golf», трактори Т-25, Т-40 та сільськогосподарська техніка у складі обприскувача навісного тракторного, бетонозмішувача, причепа, картоплекопачки. Загальна вартість цього майна становить 398200,00 грн, відповідно кожній із сторін належить майна на суму 199100,00 грн. Указане майно, за виключенням автомобіля «Volkswagen Passat», позивач просить виділити у власність відповідачу. Проте такий поділ майна подружжя суперечить ч.1 ст.71 СК України, оскільки його вагомий відсоток має компенсаційний характер. За змістом ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі відповідно до визначених часток. У цій справі частка кожної сторони становить по 1/2 і підстав для відступу від цих часток немає. Грошовій компенсації підлягає лише певний відступ від рівності часток, який неможливо усунути за рахунок поділу майна в натурі. Отже, ураховуючи наведене, а також характер та склад майна, доводи сторін стосовно цього майна, суд дійшов висновку про необхідність виділення у власність: - позивача - автомобіль «Volkswagen Passat», трактора Т-40, обприскувач навісний тракторний, бетонозмішувач, причіп, загальною вартістю цього майна 196900,00 грн; - відповідача - автомобіль «Volkswagen Golf», трактор Т-25, картоплекопачку, загальною вартістю цього майна на суму 201300,00 грн. Відхилення від рівності часток у грошовому виразі становить 2200,00 гривень (199100 - 196900), які в порядку компенсації підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В решті заявлених позовних вимог слід відмовити з вище наведених мотивів за їх безпідставністю. Згідно із ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вартість усього заявленого у позові майна становить 1676386,00 грн. Ціна позову складає 1/2 частки цього майна і по вартості становить 838193,грн. Позов задоволено на 199100,00 грн, тобто на 23,75 %. За залучення спеціаліста та експерта позивач понесла витрати на суму 16370,00 грн, сплатила судовий збір в загальній сумі 7443,00 грн. Отже, судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 23,75 % таких вимог.

Outcome: partial