Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

13 червня 2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Керита М.В., до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому позивачка [PERSON] просить: 1) розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 19 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 57; 2) Стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% (відсотків) від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття; 3) стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] вказує, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі з 19 вересня 2009 року, що підтверджує свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.09.2024 року виконавчим комітетом Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис про шлюб № 57. Від спільного проживання у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними почали виникати різного роду непорозуміння, сварки, конфлікти та все це призвело до того, що вони втратили взаємні почуття один до одного, і, окрім цього, це створює негативну, напружену атмосферу в сім`ї та неможливість їхнього спільного з відповідачем проживання. Як виявилося, у них були зовсім протилежні погляди на сімейне життя та його цінності. Вони намагалися зберегти сім`ю, але зробити це не вдалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинилися. На даний час вони не проживають разом, як подружжя, не ведуть спільне господарство та бюджет, шлюб між ними носить лише формальний характер, та позивачка вважає, що їх сім`я розпалась остаточно і відновлена бути не може, примирення з відповідачем вважає недоцільним. Спору стосовно майна між ними немає. Вказує, що збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам, а тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Також позивачка у позові зазначає, що відповідач [PERSON] коштів на утримання неповнолітніх дітей, належної матеріальної допомоги на їх утримання не надає, діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Добровільно про сплату аліментів домовитися з відповідачем не вдалося, згоди з відповідачем щодо розміру аліментів на утримання дітей, вони не досягли, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , а також стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше 50% (відсотків) від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.06.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 302/816/24, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.16). 19.06.2024 року на адресу відповідача [PERSON] судом направлено копію ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.06.2024 про прийняття позовної заяви [PERSON] до розгляду та відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та додатками до позову (а.с.18). 22.07.2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області повернулося поштове повідомлення із вищевказаними судовими документами, які були адресовані відповідачу [PERSON] за зареєстрованим місцем його проживання, та відповідно до відмітки АТ «Укрпошта» зазначено причини невручення поштової кореспонденції "адресат відсутній за вказаною адресою", а саме: [ADDRESS] (а.с.19). Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.07.2024 року здійснено перехід з розгляду справи № 302/816/24 в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд даної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.21-22) . В судове засідання позивачка [PERSON] \~та її\~представник \~адвокат Керита\~М.В.\~не з`явилися,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи були\~повідомлені судом\~своєчасно,\~належним чином\~та у\~встановленому законом\~порядку,\~проте на\~адресу суду\~15.11.2024\~року представником\~позивача адвокатом\~Керита М.В.\~подана заява,\~в якій\~вона просить\~проводити судовий\~розгляд за\~її відсутністю\~та без\~участі позивачки.\~Позовні вимоги\~ [PERSON] \~підтримують в\~повному обсязі\~та просять\~такі задовольнити\~за наведеними\~у позові\~підставами та\~обгрунтуваннями. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується\~повідомленням відповідача\~шляхом розміщення\~оголошення на\~офіційному веб-порталі\~судової влади\~про виклик\~відповідача до\~суду,\~відповідно до\~приписів ч.11\~ст.128\~ЦПК України\~(а.с.23,25,29),\~однак,\~будь-яких\~документів на\~підтвердження поважності\~причин неявки\~відповідачем суду\~не надано, відзив проти позову [PERSON] на адресу суду відповідачем не подано, жодних заперечень відповідача проти позовних вимог [PERSON] суду не представлено. Тому, відповідно до положень ст.281, ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди сторони позивача, суд постановив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи 302/816/24, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 19 вересня 2009 року був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №57 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.2009 року, оригінал якого є в матеріалах даної справи. Та з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, які є в матеріалах справи (а.с.9,10). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог в частині розірвання шлюбу, які відповідачем [PERSON] не оспорені, відзив на позов не поданий та суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд приходить до наступних висновків. Як судом встановлено. від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.9,10) та відповідно до вказаних свідоцтв в графі «батько» зазначений « [PERSON] », відповідач по справі та батьківство щодо вказаних дітей відповідачем не оспорено. З наданого позивачем Акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 14.11.2024, складеного Міжгірською селищною радою у складі депутата [PERSON] вбачається, що при перевірці матеріально побутових умов встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою разом зі своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2014 року народження (а.с.34). З довідки. виданої Репинским ліцеєм Міжгірської селищної ради за вих..№ 01-02/103 від 15.11.2024. вбачається, що неповнолітні діти [PERSON] , 2011 року народження (8 клас) та [PERSON] , 2014 року народження (5 клас) навчаються у Репинському ліцеї з 19.04.2021 року (а.с.36). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до приписів ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, враховуючи сімейний та майновий стан відповідача [PERSON] , виходячи із засад розумності, справедливості, пропорційності та приймаючи до уваги законодавчо встановлений обов`язок обох батьків надавати допомогу на утримання дітей, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця і до дня досягнення дітьми повноліття, обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Крім того, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] є фізично здоровою та працездатною особою, інших утриманців відповідач немає, аліменти на утримання будь-яких осіб не сплачує, особою з інвалідністю не являється, на обліку у вузьких спеціалістів не перебуває, оскільки на спростування вказаних обставин відповідачем жодних доказів не надано, а тому суд вважає, що відповідач на теперішній час має можливість сплачувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку). Також приймаючи до уваги ті обставини, що будь-якої домовленості щодо порядку утримання малолітніх дітей сторони на теперішній час не дійшли, угоди про утримання дітей між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка [PERSON] опинилася у скрутному матеріальному становищі та матеріально утримувати двох малолітніх доньок та забезпечувати їх належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, самостійно не в змозі, а тому заявлені нею позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430\~ЦПК України, суд визнає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утриманні двох малолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до дня досягнення дітьми повноліття. Відповідно до положень п.3. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позову в частині стягнення аліментів, відповідно до положень ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, згідно положень ст.141 ЦПК України. Крім того, відповідно до положень 133,137,141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати таким чином, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру (про стягнення аліментів), розмір якого з 01.01.2024 року становить 1211,20 грн., оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а також, відповідно до приписів ст.ст.141,142 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] сплачений нею судовий збір при пред`явлені до суду позову немайнового характеру (про розірвання шлюбу), який документально підтверджений платіжною інструкцією №0.0.3689882607.1 від 08.06.2024 року, яка є в матеріалах справи (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved