Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Адвокат Бєла Є.Ю. в інтересах [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 18.09.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис №18 виконавчим комітетом Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Протягом останніх років відношення з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого, між сторонами по справі зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у позивача з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Таким чином, подружні відносини між сторонами припинилися більше двох років потому до дня подання позову. З того часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного, просила шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивачу залишити [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Бєлої Є.Ю. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив закрити провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Зазначив, що позивач не зверталася до нього з пропозицією розірвати шлюб шляхом звернення зі спільною заявою в орган державної реєстрації актів цивільного стану. Разом з цим повідомляє, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Розглянувши заяву відповідача про закриття провадження у справі, судом враховується таке. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду касаційного цивільного Суду від 13.05.2020 у справі №686/20582/19-ц. Необгрунтованим є твердження відповідача про відсутність спору з огляду на те, що позивач не зверталася до нього з пропозицією добровільно розірвати шлюб, оскільки ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено право подружжя подати до суду заяву про розірвання шлюбу, а не обов`язок одного з подружжя звертатися з відповідною пропозицією до іншого подружжя. Таким чином, відсутність заперечень з боку відповідача щодо розірвання шлюбу не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Враховуючи вищенаведене в задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору слід відмовити. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області зроблено відповідний актовий запис №18 від 18 вересня 2018 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За змістом ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна подружжя між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просила суд після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 605,60 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved