Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

08.11.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , вимогами якого просив: встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , яка померла [INFO] , з 2007 року по день смерті; усунути відповідачів [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування майна за законом після смерті [PERSON] , що мала місце [INFO] ; визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що [INFO] померла [PERSON] . За час життя [PERSON] не склала заповіт, як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті, а тому спадкування всіх її прав та обов`язків здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості. Померла була дружиною його дідуся [PERSON] . За час перебування у зареєстрованому шлюбі у них не було народжено своїх дітей, а тому протягом всього часу перебування їх в шлюбних правовідносинах вони проживали сім`єю з дітьми дідуся від першого шлюбу: [PERSON] , 1939 року народження (його матір`ю) та [PERSON] , 1941 року народження. [INFO] його дідусь [PERSON] помер у віці 72 роки. Після його смерті [PERSON] опікувався виключно він та члени його сім`ї. Бабуся розраховувала тільки на його підтримку, а тому своєю усною волею розпорядилася так, що все належне їй майно залишити йому. Оскільки померлу доглядав він сам, спору про майно на той час не виникало, то з етичних міркувань він не наполіг на оформленні заповіту у письмовій формі, щоб не травмувати психіку своєї старенької родички. У 1995 році [PERSON] потерпіла в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок чого отримала наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку, відламковий перелом п`ястної кістки зі зміщенням зліва, забійна рвана рана лівої надбрівної ділянки. З року в рік все більш погіршувалось здоров`я, виникало ряд інших захворювань, постійно виникали ускладнення від попередніх захворювань, що змушувало її по декілька разів на рік звертатися за медичною допомогою. Внаслідок перенесених травм, а особливо з 2007 року, [PERSON] потребувала постійного догляду, оскільки самостійно вона не могла купити продукти харчування, приготувати їжу, сплатити комунальні послуги, тощо. А тому вони з дружиною стали жити разом з бабусею, вести спільне господарство та спільний побут, а саме: почергово з дружиною ночували у бабусі, прибирали, готували їжу, забезпечували необхідними речами гігієни, тобто виконували всю хатню роботу. Після її смерті організацією похорон займався він. Поховання та поминальні служби проводив він своїми силами та власними коштами. Протягом передбаченого законом шестимісячного терміну, як спадкоємець п`ятої черги, він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що стверджується довідкою про відкриття спадкової справи. З моменту свого народження та по день смерті бабусі вони проживали однією сім`єю і впродовж всього часу він ніколи не бачив (при будь-яких обставинах) відповідачів. Відповідачі жодного разу не запропонували своєї допомоги, не надали жодної копійки на її лікування та утримання, ні разу не з`явились її провідати. Єдиний раз спілкування відбулося у 2005 році під час намагання відповідачами прийняти спадщину після смерті [PERSON] - рідного брата [PERSON] . У зв`язку із зазначеним, [PERSON] їздила у м. Чернігів та оформила прийняття згаданої спадщини за собою. Будь-яких розпоряджень щодо свого майна в користь відповідачів померла теж не зробила. Претензії відповідачів на спадкове майно носять лише формальний характер, є безпідставними та необґрунтованими, а відповідачі підлягають усуненню від права на спадкування за законом. Як вбачається з наявних у матеріалах справи документів, померла [PERSON] через похилий вік та хворобу потребувала сторонньої допомоги, яку він та члени його сім`ї їй надавали: купували ліки та продукти харчування, забезпечували належне обслуговування в побуті, утримання житла у належному стані. У той же час, відповідачі у справі, будучи фізично здоровими та матеріально забезпеченими, так як вони працевлаштовані, не виконували свого обов`язку щодо утримання своєї тітки. Відповідачі навіть не були присутніми під час проведення поховання [PERSON] (а.с. 2-5, т. 1). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2014 року (суддя Польська М.В.) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 26, т. 1). Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2014 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (а.с. 114, т. 1). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2015 року провадження у справі закрито, у зв`язку зі смертю позивача (а.с. 158, т. 1). Згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2015 року залишено без змін (а.с. 189-190, т. 1). Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 217-218, т. 1). Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2015, справу розподілено судді Бабій О.М. (а.с. 222, т. 1). Ухвалою від 11 листопада 2015 року (с. Бабій О.М.) спрву прийнято до провадження (а.с. 223, т. 1). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2015 року провадження у справі закрито в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18-19, т. 2). На підставі ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року до участі у справі залучено в якості правонаступників позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 68, т. 2). Відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 182 від 09.09.2016 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи, у зв`язку із перебуванням судді Бабій О.М. у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами (а.с. 193, т. 2). Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2016, справу розподілено судді Мелещенко Л.В. (а.с. 194, т. 2). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року (с. Мелещенко Л.В.) справу прийнято до провадження (а.с. 195, т. 2). 20.01.2017 позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали доповнення до позову, вимогами якого просять: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого 07.08.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьківим Д.М. (реєстровий № 825) на ім`я [PERSON] за померлою [PERSON] , щодо успадкування 1/2 частки квартири [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого 07.08.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьківим Д.М. (реєстровий № 826) на ім`я [PERSON] за померлою [PERSON] , щодо успадкування 1/2 частки квартири [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19.09.2014 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д., зареєстрований в реєстрі за № 3360; визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] по 1/3 частини за кожним (а.с. 209-213, т. 2). У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді [PERSON] вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 235, т. 2). Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2017, справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 236, т. 2). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 237, т. 2). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали письмове заперечення на позовну заяву, у якому вказали, що вони являлись та являються близькими родичами (племінниками) [PERSON] , яка, у свою чергу, була рідною сестрою їхнього батька [PERSON] . Відповідно, перебуваючи у тісних родинних відносинах, вони постійно піклувалися про свою рідну тітку, спілкувались та допомагали їй, підтримуючи як матеріально, так і морально один одного. По перших можливостях здійснювали відвідування [PERSON] , приїжджаючи до м. Івано-Франківська, натомість запрошували тітку в рідну їй Чернігівщину, на що остання неодноразово погоджувалась та приїжджала. Відповідачі до останніх днів життя своєї тітки [PERSON] вели із нею довготривалі переписки, здійснювали телефонограми та повідомлення, допомагали матеріально, дарували подарунки, надсилали цінні посилки і водночас цікавились про перебіг подій та про стан її здоров`я. Особисті речі та фотографії [PERSON] зберігаються у відповідачів, як найцінніші та найдорожчі їхньому серцю на довгу та незабутню згадку про свою родичку (листи, повідомлення про перекази, роздруківки телефонних дзвінків та фотографії). Про смерть своєї тітки довідались випадково у січні 2014 року. Напередодні Різдва відповідач [PERSON] привітала свою тітку телеграмою, користуючись нагодою цікавилась її здоров`ям. З повідомлення про вручення [PERSON] дізналась, що телеграму, адресовану своїй тітці, отримала стороння людина. Дана обставина змусила [PERSON] замислитись та особисто відвідати тітку за її місцем проживання у м. Івано-Франківську. Приїхавши у м. Івано-Франківськ [PERSON] дізналась за місцем проживання своєї тітки від її сусідів, що [PERSON] [INFO] померла, однак сусіди запідозрили про її смерть тільки через декілька днів, оскільки хотіли її провідати, однак їм ніхто не відчиняв двері, що змусило їх звернутись в поліцію та на невідкладну допомогу та останні констатували смерть. Після смерті тітки [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру, яка розташована по [ADDRESS] та за життя була нею приватизована. Спадкоємцями за законом, відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, є [PERSON] та її брат [PERSON] , які являються племінниками [PERSON] 07.08.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьківим Д.М. видано відповідно за законом свідоцтво про право на спадщину та витяг з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частку спадкової квартири, що по [ADDRESS] . Відповідно [PERSON] та [PERSON] набули за законом право власності на дану квартиру. Позивач не заперечує, що народжених своїх дітей від даного шлюбу не було, однак замовчує той факт, що окрім відсутності власних дітей у даного подружжя взагалі не склалось сумісне життя, тому даний шлюб проіснував недовго. Із спогадів тітки [PERSON] укладений шлюб носив в собі виключно характер «фіктивного шлюбу». 11.09.1967 року Галицьким районним судом розірвано укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно, починаючи з 1967 року [PERSON] будь-яких стосунків як із [PERSON] , так і з його дітьми від першого шлюбу не підтримувала. До того ж, після розлучення [PERSON] , будучи вродливою та бажаною жінкою для кожного чоловіка, двічі проживала у цивільному шлюбі із іншими її прихильниками та підтримувала із ними відносини. У даних чоловіків також від першого шлюбу були та залишились діти та онуки, однак жоден із них не претендує на спадкове майно [PERSON] та не називає себе прийомними та люблячими дітьми чи онуками. Як зазначили відповідачі, за збігом обставин долі позивач проживав неподалік від [PERSON] та, користуючись її відкритістю і щирістю, намагався «втертись» їй в довіру, при цьому приховував свою майбутню користь. Однак, будь-які короткочасні розмови та відвідування [PERSON] позивачем, сприймались тіткою виключно як буденними «посиденьками» та тільки з етичних міркувань не припинялись нею. Відповідачі зазначають, що [PERSON] у жодному разі не перебувала у безпорадному стані та протягом свого життя не потребувала опікунства чи догляду від сторонніх осіб. Так, будучи уже в літньому віці [PERSON] набула ряду загальних захворювань (гіпертонія і таке інше), що притаманно будь-кому в такому віці, однак до останнього подиху життя вільно пересувалась, була при ясній пам`яті та здоровому глузді, тож не потребувала будь-якої допомоги зі сторони, до того ж була самостійною, незалежною та забезпечена матеріально. [INFO] [PERSON] , як ветеран праці, святкувала 70-річний ювілей медичного коледжу - найстарішого вищого навчального закладу на Прикарпатті у славнозвісному ресторані при готелі «Надія» у м. Івано-Франківську. Новий 2010 рік зустрічала в центрі міста Івано-Франківська, фотографуючись біля ялинки та в подальшому надсилала дане фото із вітальною листівкою своїм родичам, і це вже на 86 році життя. Аналізуючи викладене стає очевидним, що посилання позивача на безпорадний стан та здійснення догляду з 2007 року за [PERSON] , оскільки остання не могла вільно пересуватись, не відповідає дійсності. Відповідачі вказують на переказ грошових коштів у розмірі 500 грн, що здійснений [PERSON] 12.10.2008 року та був призначений в якості подарунка та привітання на честь поступлення в навчальний заклад її онучки [PERSON] , яка являється рідною дочкою відповідача [PERSON] . Тож тітка відповідачів [PERSON] була незалежна матеріально та не потребувала матеріальної допомоги, як такої. Позивач стверджує, що організацією похорон займався він за свої власні кошти та проводив їх своїми силами. З даного приводу позивач умисно приховав випадок смерті [PERSON] перед родичами покійної, таким чином переслідував корисливу мету, викравши правовстановлюючі документи на квартиру та намагався отримати майно померлої в будь-який спосіб, не маючи при цьому правових підстав. Також відповідач [PERSON] звернулась до Івано-Франківською міського суду з позовом про поновлення строку на прийняття спадщини. Отримавши правовстановлюючі документи на квартиру, що належала тітці [PERSON] та набувши право власності за законом, 04.06.2014 року приїхала до м. Івано-Франківська, щоб здійснити оплату комунальних платежів. Відкривши двері своєї квартири, щоб зняти показники лічильниника, застала її у жахливому стані. З даного приводу [PERSON] звернулась у міліцію. Під час проведення перевірки було встановлено, що в даній квартирі почала проживати, не маючи на це будь-якого дозволу, сім`я позивача [PERSON] . Відповідачі зазначають, що [PERSON] не є кровно спорідненим чи усиновленим [PERSON] та не є пов`язаний зі спадкодавцем спільним побутом. Єдиними спадкосмцями за законом, відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, є [PERSON] та її брат [PERSON] , які являються племінниками [PERSON] . Зважаючи на вище зазначене, вдповідачі просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачі не прибули у судове засідання. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує. Просить позов задовольнити. Відповідачі не прибули у судове засідання. Суд враховує їх позицію, висловлену у письмовому запереченні на позовну заяву. Третя особа [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 119, т. 1). У письмовому запереченні на позов [PERSON] зазначає, що квартира по [ADDRESS] набута ним на законних підставах, згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2014 року. У відповідачів були правовстановлюючі документи на квартиру, в порядку спадкування за законом, а тому вони володіли правом розпорядження та користування квартирою. Обтяжень в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під час здійснення продажу даної квартири не було. Факти укладення угоди, передачі грошових коштів у рахунок вартості нерухомості підтверджуються укладеним договором купівлі-продажу квартири від 19.09.2014. Просить відмовити у задоволенні позову. Зважаючи, що справа перебувала на розгляді кількох складів суду, а також в апеляційній інстанції, суд вважає, що розгляд справи можливо здійснювати без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено матеріалами справи, [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2013 року) (а.с. 12, т. 1). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07 грудня 1946 року, актовий запис № 1051 (а.с. 16, т. 1). Рішенням Галицького районного суду від 11.09.1967 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що встановлено з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 55, т. 1). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 11, т. 1). Як вбачається з довідки Єдиного розрахункового центру № 02-02/1300 від 23.03.2014, зареєстроване місце проживання [PERSON] було: [ADDRESS] (а.с. 52, т. 1). Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2014 року у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Івано-Франківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позов задоволено. Ухвалено визначити [PERSON] , [PERSON] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась [INFO] після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом одного місяця з дня вступу рішення суду в законну силу (а.с. 51, т. 1). 27.08.2014 року [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 квартири [ADDRESS] (а.с. 53, т. 1). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2014 року продавці [PERSON] та [PERSON] , маючи у власності по 1/2 частці кожен передали у власність, а покупець [PERSON] прийняв у власність (купив) квартиру [ADDRESS] (а.с. 122, т. 1). Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено право на спадкування, яке відповідно мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч. 1 ст. 1262 ЦК України). Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1266 ЦК України). Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну (ч. 5 ст. 1266 ЦК України). Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Підстави усунення від права на спадкування передбачені ст. 1224 ЦК України, зокрема, відповідно до її другої та п`ятої частин: не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Сторона позивача покликалася на те, що [PERSON] з 2007 року потребувала постійного догляду, оскільки самостійно вона не могла купити продукти харчування, приготувати їжу, сплатити комунальні послуги, тощо, а тому [PERSON] з дружиною проживали разом з [PERSON] , вели спільне господарство та спільний побут, забезпечували її всім необхідним. Після смерті [PERSON] організацією її похорон займався [PERSON] . У той же час відповідачі, будучи здоровими та матеріально забезпеченими людьми, не надавали своїй тітці жодної допомоги, не провідували її, а тому підлягають усуненню від права на спадкування за законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (дід [PERSON] ). 11.09.1967 року Галицьким районним судом шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до дня смерті ( [INFO] ) та окрім неї ніхто, зокрема [PERSON] чи будь-хто з позивачів, не були зареєстровані за місцем реєстрації [PERSON] (а.с. 52, т. 1). З матеріалів справи слідує, що [PERSON] та [PERSON] доводяться племінниками [PERSON] . Відповідачам, згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2014 року визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась [INFO] після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом одного місяця з дня вступу рішення суду в законну силу та 27.08.2014 року видано Свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/2 квартири [ADDRESS] . З долучених листів і телеграм вбачається, що [PERSON] перебувала у приязних відносинах з відповідачами, зокрема листувалась з ними, вони вітали один одного зі святами. Як вбачається із матеріалів справи, 24.12.2009 року [PERSON] , як ветеран праці, святкувала 70-річний ювілей медичного коледжу у ресторані при готелі «Надія» у м. Івано-Франківську. З долученої фотокартки вбачається, що під час Нового 2010 року [PERSON] перебувала в центрі міста Івано-Франківська, фотографуючись біля ялинки. Також з долученого повідомлення Укрпошти вбачається, що [PERSON] 12.10.2008 року здійснила переказ грошових коштів у розмірі 500 грн на ім`я [PERSON] , із відміткою про поздоровлення на честь поступлення на навчання у ліцей. Вищезазначеним спростовуються доводи позову про те, що [PERSON] мала безпорадний стан з 2007 року та потребувала сторонньої допомоги. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували той факт, що відповідачі не мали права на спадкування майна померлої [PERSON] . Ними 07.08.2014 отримано свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , а в подальшому за договором купівлі-продажу від 19.09.2014 ними відчужено квартиру [PERSON] . Станом на час укладення договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] та [PERSON] виступали власниками зазначеної квартири на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданими приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьків Д.М. 07.08.2014 за № 825 та № 826 відповідно, які на час укладення договору та на день розгляду даної справи є дійсним. Договір купівлі-продажу був укладений за ціною 148 793,90 грн. Суд зазначає, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених у ч. 1 ст. 388 ЦК України. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. За правиламист. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відтак, зважаючи на вище встановлені обставини у цій справі, оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed