Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що вона є дочкою відповідача, проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що вона навчається на денній формі навчання та вона потребує утримання як студентка і як особа зі слабким здоров`ям, позивачка просить стягнути з відповідача, який не надає їй матеріальної допомоги, аліменти на її утримання до закінчення навчання (а.с. 1 4). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач отримав судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками 24 жовтня 2024 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення (а.с. 22, 29, 47). 21 листопада 2024 року судом отримано відзив на позов за підписом представника відповідача (а.с. 49 50). Натомість, суд наголошує на тому, що відповідач не подав відзив на позов у встановлений цивільним процесуальним законом строк!!! У зв`язку із цим, суд не приймає до уваги зміст відзиву на позов та усі додані до нього документи, оскільки всупереч вимог статей 83\~і 191 ЦПК України, відзив подано із порушенням зазначеному в ухвалі від 14 жовтня 2024 року про відкриття провадження по справі строку для подання відповідачем відзиву на позов (а.с. 27). В резолютивній частині ухвали від 14 жовтня 2024 року про відкриття провадження по справі визначено: строк для подання відповідачем відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 27). Зокрема, із повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримав судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження по справі та примірником позовної заяви з додатками, за адресою зареєстрованого місця проживання 24 жовтня 2024 року (а.с. 22, 29, 47). Отже, враховуючи положення\~статей 120\~ 124\~ЦПК України,\~визначений відповідачу\~строк для подання відповідачем відзиву на позов, становив з 25 жовтня по 08 листопада 2024 року. Проте, відповідно до відомостей штампу відділення поштового зв`язку відбиток якого міститься на конверті у якому суд отримав відзив, саме 11 листопада 2024 року відповідачем було здано до відділення ДП «Укрпошта» відзив на позов (а.с. 93). Тобто, відповідач подав відзив після закінчення встановленого строку для подання відзиву. Як наслідок, у суду відсутні процесуальні підстави для врахування відзиву на позов при постановленні судового рішення по суті даної справи. При цьому, відзив не містить клопотання відповідача про поновлення процесуального строку. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідач є батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 серпня 2006 року (а.с. 7). Згідно із довідкою № 541 від 13.08.2024 року [PERSON] дійсно навчається на денній формі навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Васильківський фаховий коледж Національного авіаційного університету»; дата закінчення навчання 30 червня 2025 року (а.с. 13). Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, із змісту наведеної норми сімейного законодавства вбачається, що нею встановлено дві умови за існування яких батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а саме: -якщо у зв`язку з навчанням повнолітні дочка, син потребують матеріальної допомоги; -якщо, батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, наведені положення закону чітко, безальтернативно та імперативно вказують на те, що батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу, а потреба дитини в такій допомозі виникла та існує саме виключно у зв`язку з їх навчанням. Згідно із частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з цим, до позовної заяви не додано та під час розгляду справи суду не надано будь-яких фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй дочці у зв`язку із її навчанням. Тобто, передбачена частиною першою статті 199 СК України умова про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, а тому слід зробити висновок, що при існуючих обставинах, немає обов`язку відповідача утримувати свою дочку у зв`язку із її навчанням. Також, за змістом позову позивач не вказує на необхідність допомоги їй, яка виникла та існує саме виключно у зв`язку з її навчанням. Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено і позивачем не доведено, що повнолітня позивачка у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги. Також, за змістом позову позивач не вказує на необхідність допомоги для неї, яка (необхідність) виникла та існує саме виключно у зв`язку із її навчанням. Натомість, витрати на лікування, харчування і одяг (на які посилається позивач за змістом позову) не є такими, що виникли саме у зв`язку з її навчанням, оскільки потреби людини в забезпеченні харчування, одягу, транспортних витрат та лікування, існують незалежно від того чи навчається людина чи ні. Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи заявлено не було. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено що позивачка саме у зв`язку із навчанням дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідач може її надавати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed