Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Представник психіатричного закладу КНП «ХОЗзНПД» ХОР звернувся із заявою про примусову госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги [PERSON] .. Заява мотивована тим, що пацієнт страждає на тяжке психічне захворювання, внаслідок чого він становить небезпеку для оточуючих. Лікування можливе тільки в умовах стаціонару. Представник психіатричного закладу у судовому засіданні заяву підтримав, зазначив, що у [PERSON] діагностовано психотичний розлад неуточнений, у такому стані він не може надати усвідомленої згоди на госпіталізацію, становить небезпеку для оточуючих, його лікування можливе тільки в умовах стаціонару. [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти госпіталізації до психіатричного закладу, покликаючись на та відсутність необхідності у цьому, стверджував про задовільний стан свого здоров`я, відсутність будь-якої небезпеки для оточуючих. Представник [PERSON] - [PERSON] підтримав позицію свого довірителя. Прокурор заперечував проти госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON] , посилаючись на відсутність доказів наявності підстав саме для примусової госпіталізації. Інші учасники не заперечують проти задоволення заяви про госпіталізацію. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 99 рішення ЄСПЛ від 17.04.2014 р. у справі «Анатолій Руденко проти України» (заява№50264/08), п. 73 рішення ЄСПЛ від 05.06.2014 р. у справі «Акопян проти України» (заява №12317/06), згідно з практикою Суду особа не може бути позбавлена волі як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. вищезазначене рішення у справі «Вінтерверп проти\~Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 39; рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), заява № 31365/96, п. 45, ЄСПЛ 2000-Х, та рішення у справі «Штукатуров проти Росії» (Shtukaturov v. Russia), п. 114). Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що 19.11.2024 р. [PERSON] був доставлений в КНП «ХОЗзНПД» ХОР. Комісія лікарів-психіатрів, яка 20.11.2024 р. оглянула [PERSON] встановила наявність у нього психотичного розладу\~неуточненого, та прийшла до висновку про необхідність госпіталізації хворого у психіатричному стаціонарі, оскільки внаслідок захворювання він становить небезпеку для оточуючих. З висновку вбачається, що пацієнт поступає на лікування вперше. Представник КНП «ХОЗзНПД» ХОР пояснив, що за час перебування пацієнта в лікарні з 19.11.2024 р. його стан залишався стабільним, але потрібен час близько одного тижня для продовження його обстеження. Не маючи підстав ставити під сумнів висновок лікарів психіатрів щодо наявності психічного захворювання, виходячи з тверджень представника лікарні, суд приходить до висновку про відсутність підстави для примусового лікування пацієнта до завершення його обстеження. Крім того, матеріалами справи не підтверджується, що особа становить небезпеку для оточуючих. Такі твердження заявника ґрунтуються лише на заявах дружини [PERSON] від 20.11.2024 р. та матері [PERSON] від 20.11.2024 р.. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що дружина [PERSON] проживає окремо від [PERSON] з 27 чи 28.10.2024 р., вони лише періодично бачаться, вона сама проживає окремо від сина, бачить його приблизно раз на тиждень. Неадекватність у поведінці сина вбачає у тому, що він розібрав розетки та морозильну камеру. Однак, визнала, що зібрати їх він не встиг, оскільки був доставлений у лікарню. Цю обставину визнав і [PERSON] , ствердивши, що намагався їх підремонтувати по мірі своїх можливостей. Свідок не пояснила, у чому поведінка становить небезпеку для оточуючих, а представник лікарні не зміг пояснити, чи пов`язана збудженість пацієнта з психічним захворюванням, чи з побутовими конфліктами у сім`ї на фоні розставання з дружиною. За твердженням представника лікарні, такі обставини підлягають подальшому спостереженню під час обстеження. У зв`язку із цим суд приходить до висновку про відутність підстав для госпіталізації у примусовому порядку. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed