Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначав, що [PERSON] 29 листопада 2023 року о\~\~\~\~\~\~\~ 08 год. 50 хв., в с. Балаклея, вул. Миру, керуючи автомобілем SkodaFabia, д.н.з. [NUMBER] , не був уважним та не врахував дорожньої обстановки, та під час руху не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого втратив керування транспортним засобом та здійснив зіткнення з зустрічним автомобілем MercedesSprinter, д.н.з. [NUMBER] . Автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.2.3 (б), 12.1Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію автомобіля MercedesSprinter, д.н.з. [NUMBER] власницею транспортного засобу є [PERSON] . Цивільна відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ТВД «Страхава група «Оберіг» та 16 січня 2024 року власницею було повідомлено стархову компанію про настання страхового випадку. Позивачці виплачено страхове відшкодування в сумі 160000 грн. Однак реальна вартість збитків, що була завдана позивачу складає 472756 грн. 40 коп. і це підтверджується експертним дослідженням. Окрім того нею було спалчено 8100 грн. за проведення експертизи, які також просить стягнути з відповідача, та з урахуванням виплати суми разового відшкодування просить суд стягнути шкоду в розмірі 320856 грн. 40 коп.\~\~\~\~\~\~ (472756 грн. 40 коп. +8100-1600000). Посилаючись на викладене, [PERSON] просила стягнути з відповідача\~ [PERSON] 320856 грн. 40 коп. матеріальної шкоди заподіяної у наслідок ДТП, 20000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Ухвалою судді від 15 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. 07 червня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 23 квітня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву відповідач визнав позовні вимоги частково, просить суд стягнути шкоду в сумі 22464 грн. 80 коп. Відзив мотивований тим, що згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту транспортного засобу більша за його ринкову вартість і відновлення транспортного засобу відповідно до технічних вимог виробника не можливе, тому вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Мерседес внаслідок ДТП складає 472756 грн. 40 коп. і дорівнює ринковій вартості даного транспортного засобу до ДТП. Відповідно даний транспортрий засіб є фізично знищеним, тому що його ремонт є технічною неможливістю або економічно необґрунтованим. Оскільки висновок експерта не містить відповіді, яка ринкова залишкова вартість пошкодженого транспортного засобу Мерседес після ДТП відповідно не можливо визначити розмір шкоди яку слід стягнути. Провівши свій розрахунок вважає, що до стягнення належить матеріальна шкода в сумі 22464 грн. 80 коп. у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу просив відмовити у повному обсязі. Судові витрати просив розподілити між стронами. Представник позивача, адвокат Кузьменко Є.А. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в заяві просив суд провести розгляд справи у його відсутність. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши позицію сторін, викладену письмово, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що [PERSON] , 29 листопада 2023 року о 08 год. 50 хв., в\~ с. Балаклея, по вул. Миру, керуючи автомобілем SkodaFabia, д.н.з. [NUMBER] , не був уважним та не врахував дорожньої обстановки, та під час руху не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого втратив керування транспортним засобом та здійснив зіткнення з зустрічним автомобілем Mercedes Sprinter, д.н.з. [NUMBER] . Автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП. Відповідно до вимог ст. 33-1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту рішення Закон) страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Обов`язок з виплати страхового відшкодування настає у разі надання належних документів, та доказів потерпілою стороною (довідки органів внутрішніх справ про обставини скоєння ДТП, та постанову суду про адміністративне правопорушення), що прямо вказують на причинно-наслідковий зв`язок з дорожньо-транспортною пригодою, вину особи яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами та потерпілу сторону. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль Mersedes Bens д.н.з. [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] позивачці по справі. З листа ТДВ «СГ «Оберіг» № 0904 09 від 09 квітня 2024 року вбачається, що відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 16 січня 2024 року між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в розмірі 160000 грн. із заяви також вбачається, що страховик і заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. Згідно з висновком експерта № 213 від 18 грудня 2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ автомобіля МВ Sprinter 313 СDi реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, на дату оцінки складає 472756 грн. 40 коп. Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Так, згідно Закону, а саме п.36.2. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. При цьому варто зазначити, що Страховик не є особою, яка відшкодовує шкоду, зобов`язання страховика обмежується умовами договору страхування та виникає лише при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Позивач не погоджується із твердженням відповідача про те, що його автомобіль є технічно знищеним, оскільки згідно висновку експерта вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженнями автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, перевищує вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з урахуванням суми яку відшкодовує страховик то відповідно з відповідача на її користь пілягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та таким страховим відшодуванням. Відповідно до статті 30 Закону № 1961-IV транспортний\~ засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний\~ ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.\~ Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Доказів того, що автомобіль, належний позивачці, є фізично знищеним матеріали справи не містять та відповідачем не надані. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. У постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 та від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю завданої шкоди) та страховим відшкодуванням. Подібні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі\~\~\~\~ № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Різниця між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із\~\~\~\~ [PERSON] на користь [PERSON] суд приймає за основу ремонтну калькуляцію\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 213PV3 від 18 рудня 2023 року, використану судовим експертом для визначення вартості ремонту пошкодженого автомобіля позивача та висновок експерта № 213 від 18 грудня 2023 року. Відомості про фактичне здійснення ремонту пошкодженого транспортного засобу, в матеріалах справи відсутні. Так, згідно із ремонтною калькуляцією та висновком експертного дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ автомобіля МВ Sprinter 313 СВi реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, на дату оцінки складає 472756 грн. 40 коп. Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із\~\~\~ [PERSON] на користь [PERSON] становить 320856 грн. 40 коп. (472756 грн. 40 коп. (вартість завданої шкоди) + 8100 грн. (вартість витрат на проведення експертизи) 160000 грн.(страхова виплата). Відповідач заперечуючи проти зазначеної суми стягнення, посилався на власний розрахунок, який не підтверджений належними та допустимими доказами. Відповідач у запереченнях щодо розміру матеріального збитку зазначеного позивачем, вказав, що він замовив звіт незалежного експерта щодо залишкової вартості транспортного засобу належного позивачу та його висновок буде надано до суду. Однак, вказаного висновку до суду так надано і не було. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем на підтвердження своїх заперечень висновку експерта не надав, клопотання про проведення ескпетизи судом у матеріалах справи відсутні. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять та відповідачем зазначеної суми не спростовано. Окрім того позивач просила суд стягнути з відповідача 8100 грн. витрат за проведення експертизи. Крім того, згідно з п.2 ч.2 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. На підтвердження понесення позивачем судових витрат пов`язаних із залученням експерта, позивачем надано висновок судового експерта № 213 від 18 грудня 2023 року, акт виконаних робіт № 213 від 18 грудня 2023 року та копію платіжного документу відповідно до якого позивачем було сплачено ФОП [PERSON] 8100 рн. за експерту оцінку. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на коисть позивача втрат на проведення експертизи в сумі 8100 грн. Що стосується стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди в розмірі 20000 гривень, суд зазначає наступне. Позивач в обґрунтуванні завданої їй моральної шкоди зазначає, що збитки виразились в постійному стресовому стані, порушеному спокої звичайного ритму життя, неможливість користування транспортним засобом, була змушена рпересуватись на громадському транспорті, витрачала час на звернення до страхової компанії, юриста та на відвідування пошти. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як передбачено ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, а тому позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у психологічному стресі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)». Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Як вказано в постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 944/1122/21: «під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану». У справі, що є предметом розгляду, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності моральної шкоди у зазначеному розмірі, сам по собі факт, що того, що рішенням [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не свідчить про наявність заподіяння позивачу моральної шкоди у визначеному нею розмірі, за умови ненадання належних та допустимих доказів та/або обґрунтування розрахунку на підтвердження визначеного нею розміру. В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачами не доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн. Суд приходить до висновку про те, що сума моральної шкоди в розмірі 20000 грн. є завищеною, але з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн., яка є достатньою і справедливою компенсацією завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В іншій частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди, на думку суду, слід відмовити. Окрім того позивач просила суд сятгнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 30000 грн. та заначила, що документи будуть надані до суду після ухвалення рішення. Відповідно суд наразі не приймає рішення про розподіл таких витрат. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 3258 грн. 56 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial