Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

22 листопада 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 19144 грн. 61 коп. Обґрунтовано позов тим, що 09 травня 2021 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі підписаної анкети-заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 04 квітня 2024 року представник відповідача направила через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач позов не визнає, а позовні вимоги є такими, що не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач отримав грошові кошти в кредит у позивача. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк датована 15 грудня 2016 року підписана не відповідачем, а іншою особою. адже в ній містяться розбіжності щодо особистих даних відповідача. Жодних договорів з позивачем 09 травня 2021 року відповідач не укладав та коштів від банку не отримував. Відповідач стверджує, що в АТ «Акцент-Банк» він отримав лише віртуальну карту, на яку зараховувалися виплачені державою 1000 грн. громадянам, які отримали щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Крім того, відповідач вважає, що до спірних правовідносин має бути застосований строк позовної давності, який становить 3 роки. Представник позивача надіслав до суду письмові заперечення щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, а також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Оскільки відповідач заперечував підписання ним Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 15 грудня 2016 року, яка була додана позивачем до матеріалів позовної заяви, а тому за його клопотанням ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2024 року в справі було призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. 10 вересня 2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта від 05 вересня 2024 року № 727/24-24, у зв`язку із чим ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2024 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідно до висновоку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 727/24-24 від 05 вересня 2024 року, вирішити питання щодо виконання підпису від імені [PERSON] в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 15 грудня 2016 року [PERSON] чи іншою особою, не виявилося можливим у зв`язку із обмеженою кількістю буквеного матеріалу в транскрипції досліджуваного підпису, що обумовлює вкрай малий об`єм досліджувального графічного матеріалу та виключає можливість встановлення комплексу стійких збіжних або стійких розбіжних загальних та окремих ознак почерку, достатніх не тільки для категоричного, але навіть для ймовірного позитивного чи негативного висновку про тотожність (а.с. 154-159). Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглядати справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення відповідача, його представника та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, 09 травня 2021 року [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку » з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-заяви банком ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Згідно довідки АТ «Акцент-Банк» відповідачу було відкрито рахунок та видано картку, строком дії до червня 2027 року (а.с. 14). Також, позивачем надано до суду довідку про встановлення та зміни кредитного ліміту відповідачу за кредитним договором № б/н від 09 травня 2021 року (а.с. 15). Як зазначено у позовній заяві, відповідач свої зобов`язання за договором № б/н від 09 травня 2021 року належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 06 листопада 2023 року становить 19144 грн. 61 коп., до якої входить: 13412 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом, 5732 грн. 27 коп. - заборгованість по відсоткам (а.с. 8). Позивачем до позовної заяви надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 15 грудня 2016 року (а.с. 9), підписання якої відповідач заперечує, проте вимог по цьому договору банком не заявлено. Також, позивачем до позовної заяви додано копію паспорту споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена» з датою надання інформації споживачу 09 травня 2021 року. В цьому паспорті вказано, що його відповідачем підписано простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 09.05.2021 з номера телефону [NUMBER] у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 10-11). Відповідач у судовому засіданні заперечував факт існування будь-яких відносин за кредитними договорами з позивачем, посилаючись на те, що договорів з АТ «Акцент-Банк» він ніколи не укладав та кредитних коштів не отримував. У матеріалах справи відсутній примірник договору № б/н від 09 травня 2021 року та докази отримання ним кредитних коштів від позивача. 05 квітня 2024 року судом направлено позивачу повістку про виклик у чергове судове засідання, в якій зазначено, що відповідно до ухвали суду від 05.04.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідача та зобов`язано позивача надати суду інформацію про те, на підставі якого саме документу: анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яка нібито підписана відповідачем 15.12.2016 чи паспорту споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена» відповідачу були надані грошові кошти. Також, в меморіальних ордерах, які надані суду міститься посилання на договір овердрафту № SAMABWFC10073822523 від 09.05.2021, копія якого в матеріалах справи відсутня, а тому суд просив уточнити на підставі якого саме договору відповідачу були перераховані грошові кошти, коли він був укладений і яким чином він був підписаний відповідачем. Крім того, суд просив надати докази перерахування відповідачу коштів, оскільки меморіальний ордер від 09.05.2021 та від 12.08.2021, що надані банком свідчать, що платником таких коштів був [PERSON] , а призначення платежу: Коригування зобов`язань банку за договором овердрафту № SAMABWFC10073822523 від 09.05.2021. Якщо грошові кошти відповідачу були перераховані на підставі паспорту споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена», то суд просив надати докази, що він був підписаний простим електронним підписом. При цьому, суд просив урахувати, що відповідач заперечує факт підписання анкети-заяви від 15.12.2016 і подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо цього документу. Проте, оскільки відповідач не може зрозуміти на підставі якого конкретно договору йому нібито були перераховані кошти, вирішення клопотання про призначення експертизи просив відкласти до надання банком уточненої інформації (а.с. 85-90, 92). У відповідь на запит суду банком направлені письмові заперечення, в яких зазначено, що відповідач в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір № б/н від 09 травня 2021 року) в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався у подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Також на запит суду відповів, що розрахунком заборгованості підтверджується, що боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти (а.с. 94-96). Таким чином, на вимогу суду, запитуваних за клопотання відповідача доказів, банком не надано. Згідно частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача послався на те, що у зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору № б/н від 09 травня 2021 року, станом на 06 листопада 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 19144 грн. 61 коп., до якої входить: 13412 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом, 5732 грн. 27 коп. - заборгованість по відсоткам (а.с. 8). При цьому, до позовної заяви позивачем не надано доказів укладення між сторонами кредитного договору № б/н від 09 травня 2021 року. До матеріалів позовної заяви позивачем надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 15 грудня 2016 року, яку відповідач за його твердженням не підписував. Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що позивач не заявляє вимог до відповідача по виконанню умов договору, укладеного шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 15 грудня 2016 року, а вимоги заявлені щодо неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору № б/н від 09 травня 2021 року. З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 09 травня 2021 року не вбачається надання відповідачу 09 травня 2021 року кредитних коштів. Натомість, розрахунок заборгованості підтверджує нарахування банком процентів без зазначення про розмір тіла кредиту і коли саме він був отриманий позичальником. Виписка по картці, надана позивачем в якості доказу, не свідчить про надання банком відповідачу коштів саме за кредитним договором № б/н від 09 травня 2021 року, адже перша операція по зарахуванню переказу платником на картку датована 07 червня 2021 року. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини першої статті 627 ЦК України - відповідно до статті шостої цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 77-78 ЦПК України суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В меморіальних ордерах, оригінали яких надані на запит суду для проведення у справі судової почеркознавчої експертизи, міститься посилання на договір овердрафту № SAMABWFC10073822523 від 09 травня 2021 року, копія якого в матеріалах справи відсутня, у зв`язку із чим суд просив уточнити позивача на підставі якого саме договору відповідачу були перераховані грошові кошти, коли він був укладений і яким чином він був підписаний відповідачем. Проте, суд звертає увагу на те, що банк зміст та підстави позову в ході розгляду справи не уточнював, зміни чи уточнення до позову не подавав. Щодо наданого до позовної заяви паспорту споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена», підписаного відповідачем 09 травня 2021 року, який за твердженням представника позивача і є кредитним договором, суд зазначає наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилався заявник, а також від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19). Згідно з частинами першої, четвертої статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо). Відповідно до частини першої та третьою статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, а також те, що позивач у позовній заяві не навів обґрунтування своїх вимог щодо стягнення заборгованості та не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладання кредитного договору № б/н між сторонами 09 травня 2021 року та отримання на підставі цього договору кредитних коштів відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Також, у зв`язку з наявністю підстав для відмови у задоволенні позову, відповідачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачу правничу допомогу надавала адвокат Блохіна Наталія Вікторівна на підставі ордеру серії СВ № 1002980 від 10 березня 2024 року та договору про надання правничої допомоги № б/н від 10 березня 2024 року (а.с. 52 на звороті, 54). Відповідач сплатив адвокату Блохіній Н.В. за договором № б/н від 10 березня 2024 року 20000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 04 квітня 2024 року (а.с. 82). Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки відповідачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути 10000 грн. витрат на правничу допомогу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved