Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

У квітні 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] (надалі - Відповідач-1), [PERSON] (надалі - Відповідач-2) про визнання недійсним договору дарування. Позов мотивований тим, що позивач передав у позику [PERSON] грошові кошти у сумі 20 000 дол. США, про що були написані відповідні боргові розписки: 10.09.2018 - 5 000 дол. США, 29.12.2018 - 5 000 дол. США, 23.04.2019 - 5 000 дол. США, та 31.08.2019 - 5 000 дол. США. Відповідно до вказаних розписок відповідач фактично отримав кошти і зобов`язався їх повернути у строк до 31.12.2020 із щомісячною виплатою 100 дол. США за користування позикою до моменту повернення позики. В зв`язку з тим, що відповідач не здійснив жодних повернень коштів отриманих у позику та не здійснив жодних виплат за користування позикою, станом на день складання позовної заяви у відповідача перед позивачем сформувалася наступна заборгованість: за розпискою від 10.09.2018 - 7760 дол. США, за розпискою від 29.12.2018 - 7 457 дол. США, за розпискою від 23.04.2019 - 7 054 дол. США, за розпискою від 31.08.2019 - 6 651 дол. США. Таким чином загальна сума заборгованості становить 28 922 дол. США., що еквівалентно 808 369, 90 грн. Оскільки відповідач -1 відмовлявся повертати позивачу борг, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів. З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Ресстру прав власності на нерухоме майно № 254735498, позивач дізнався, що 07.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Порохняк А.В. посвідчено Договір дарування квартири [ADDRESS] , за умовами якого відповідач 1 подарував належне йому на праві приватної власності майно відповідачу 2. Позивач вказує, що оспорюваний правочин вчинено на час перебування в суді справи про стягнення коштів за договором позики, відтак дії по його вчиненню спрямовані на ухилення від відповідальності при ухваленні судом рішення про задоволення позову. У зв`язку з чим Позивач вважає, що договір дарування має бути визнано недійсним. 05.05.2021 ухвалою суду відкрито провадження по справі. 06.09.2021 ухвалою суду провадження по справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі за позовом № 753/8737/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. 15.07.2022 провадження по праві поновлено. 31.10.2022 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, розгляд справи призначено по суті. 23.01.2023 ухвалою суду заявлений позов залишено без розгляду. 11.04.2023 Постановою Київського апеляційного суду скасовано ухвалу суду від 23.01.2023. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пославшись на обставини викладені в заявах по суті справи, наполягав на розгляді справи по суті. Представник позивача та відповідачі в судове засідання повторно не прибули, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку, що в силу вимог ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач передав у позику [PERSON] грошові кошти у сумі 20 000 дол. США, про що були написані відповідні боргові розписки: 10.09.2018 - 5 000 дол. США, 29.12.2018 - 5 000 дол. США, 23.04.2019 - 5 000 дол. США, та 31.08.2019 - 5 000 дол. США. Відповідно до вказаних розписок відповідач фактично отримав кошти і зобов`язався їх повернути у строк до 31.12.2020 із щомісячною виплатою 100 дол. США за користування позикою до моменту повернення позики. В зв`язку з тим, що відповідач не здійснив жодних повернень коштів отриманих у позику та не здійснив жодних виплат за користування позикою, станом на день складання позовної заяви у відповідача перед позивачем сформувалася наступна заборгованість: за розпискою від 10.09.2018 - 7760 дол. США, за розпискою від 29.12.2018 - 7 457 дол. США, за розпискою від 23.04.2019 - 7 054 дол. США, за розпискою від 31.08.2019 - 6 651 дол. США. Таким чином загальна сума заборгованості становить 28 922 дол. США., що еквівалентно 808 369 , 90 грн. 12.04.2021 до суду представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру відповідача, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 13.04.2021 заява про забезпечення позову задоволена. 06.05.2021 [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсними договорів позики, щодо яких були видані розписки від 10.09.2018, від 29.12.2018, від 23.04.2019 та від 31.08.2019. Вказана позовна заява обґрунтована тим, що договори позики за даними розписками відповідачем не підписувалися, а вказані розписки написані ним в один і той же день, у липні 2020 року без фактичної передачі грошей та під психологічним тиском позивача та його рідного брата. Фактично вказані кошти не являються отриманими в борг, а це сума 50% витрат, визначена [PERSON] на придбання автомобілів для їх спільного проекту, які він витратив на закупівлю автомобілів. Як потім було повідомлено, вказані кошти належали позивачеві. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2021 позовну заяву [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за розписками від 10.09.2018, 29.12.2018, 23.04.2019, 31.08.2021 з урахуванням 3% річних в сумі 806 818,36 грн, сплачений судовий збір у розмірі 8 068,34 грн, а всього 814 886,70 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовлено. 22.06.2022 Постановою Київського апеляційного суду рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року залишено без змін, апеляційну скаргу [PERSON] , подану представником [PERSON] , без задоволення. Рішення суду звернуто до примусового виконання. 07.04.2021 Відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] на користь своєї дружини, відповідача [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли О.О. від 02.09.2022 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 753/7101/21, виданого 22.07.2022 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 806 818,36 грн. На виконання рішення суду боржником сплачено 17.04.2023 - 40343,96 грн.; 01.05.2023 - 359656,04 грн.; 30.05.2023 - 122000,00 грн.; 30.06.2023 - 100000,00 грн.; 28.07.2013 - 187882,61 грн.; 28.08.2023 - 90000,00 грн., всього 899882,61 грн. 28.08.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли О.О. закінчено виконавче провадження у звязку з виконанням виконавчого документу в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників: свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які Зважаючи на те, що боргові зобов`язання за розписками: 10.09.2018 - 5 000 дол. США, 29.12.2018 - 5 000 дол. США, 23.04.2019 - 5 000 дол. США, та 31.08.2019 - 5 000 дол. США. виконані в повному обсязі, суд приходить до висновку, що укладання договору дарування квартири від 07.04.2021 не спрямоване на ухилення від відповідальності за зобов`язаннями щодо зазначених договорів позики, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. За викладених обставин, вжиті ухвалою суду від 11.05.2021 заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed