Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Адвокат Батраков М.Ю., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Сокирянського районного суду із вказаним вище позовом. Посилався на те, що 12.11.2022 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала у власність відповідачам на умовах повернення грошові кошти в розмірі 50000,00 доларів США, а останні зобов`язувались повернути позику у визначений договором строк та грошову винагороду в розмірі 15% річних від суми позики. Відповідно до пункту 2.1. вказаного договору термін надання позики позичальникам становив один рік з моменту реальної передачі всієї грошової суми. Відповідно до пункту 3.2. договору, позика надавалась шляхом передачі готівки. Згідно із пунктом 3.3. договору, підтвердженням отримання позики позичальниками є розписка видана позикодавцю. Згідно розписки від 12.11.2022 року [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що 12.11.2022 року, повністю розуміючи значення своїх дій, та їх правові наслідки, без будь-якого тиску зі сторони та відповідно до власного волевиявлення, отримали кошти, у сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) доларів США, від [PERSON] . Позивачем всі зобов`язання за договором позики виконані належним чином, позичальникам надано грошові кошти в розмірі 50000,00 доларів США готівкою наручно, що станом на 12.11.2024 року, за офіційним курсом Національного банку України, еквівалентно 1828430,00 грн. Відповідно до пункту 5 договору позики, забезпеченням зобов`язання по цьому договору являється квартира [ADDRESS] . Згідно із пунктом 6.1 договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і являється дійсним до моменту його остаточного виконання, однак, в будь-якому випадку до 12.11.2023 року. Проте, вищевказане зобов`язання відповідачами в строки, передбачені договором позики, не виконано. Із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] , заборгованість у розмірі 1828430,00 грн. за договором позики від 12.11.2022 року, шляхом звернення стягнення на майно, житлову квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості та визнати за [PERSON] , право власності на житлову квартиру [ADDRESS] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у заяві від 25.09.2024 року просив провести розгляд справи без його присутності та зазначив, що в разі неявки відповідачів, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , належним чином та завчасно повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, шляхом направлення поштових повідомлень за місцем їх реєстрації, в судове засідання не з`явилась та не повідомили про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не подали, а також не подали відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). У частині першій статті 574 ЦК України вказано, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно із частиною першою статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (частини перша, друга статті 583 ЦК України). У договорі визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, та (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо) (стаття 584 ЦК України). Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно із частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставо держателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави. Статтями 572, 575, 576, 589 ЦК України, 1, 3, 5, 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Застава (іпотека) має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Судом встановлено, що 12.11.2022 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала у власність відповідачам на умовах повернення грошові кошти в розмірі 50000,00 доларів США, а останні зобов`язались повернути позику у визначений договором строк та грошову винагороду в розмірі 15% річних від суми позики. Відповідно до пункту 2.1. вказаного договору термін надання позики позичальникам становив один рік з моменту реальної передачі всієї грошової суми. Відповідно до пункту 3.2. договору, позика надавалась шляхом передачі готівки із рук позикодавця в руки позичальників. Згідно із пунктом 3.3. договору, підтвердженням отримання позики позичальниками є розписка видана позикодавцю. Згідно розписки від 12.11.2022 року, [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що 12.11.2022 року, повністю розуміючи значення своїх дій, та їх правові наслідки, без будь-якого тиску зі сторони та відповідно до власного волевиявлення, отримали кошти, у сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) доларів США, від [PERSON] . Як вбачається із змісту позовної заяви позивачем всі зобов`язання за договором позики виконані належним чином, позичальникам надано грошові кошти в розмірі 50000,00 доларів США готівкою наручно, що станом на 12.11.2024 року, за офіційним курсом Національного банку України, еквівалентно 1828430,00 грн. Відповідно до пункту 5 договору позики, забезпеченням зобов`язання по цьому договору являється квартира [ADDRESS] . Згідно із пунктом 6.1 договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і являється дійсним до моменту його остаточного виконання, однак, в будь-якому випадку до 12.11.2023 року. Судом встановлено, що відповідачі умови укладеного договору належним чином не виконали та не повернули позивачці кошти, отримані в позику. Таким чином, враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved