Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на підставі ухвали судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2024 за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за прострочення виконання зобов`язання. Позивач позов обґрунтовує тим, що 23.03.2007 між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203/498, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту 19800,00 доларів США; процентна ставка за користування кредитом 12,5 % річних; банк зобов`язується на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховувати виходячи із процентної ставки зазначеної в п. 1.1, збільшеної на 1 %, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості; строк повернення кредитних коштів 22.03.2019. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Відповідач починаючи з червня 2014 року не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає кредитні кошти згідно графіку передбаченого кредитним договором. З метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2020 з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2203/498 від 23.03.2007 в розмірі 4950,00 доларів США та судовий збір. Водночас вказане рішення суду боржником не виконується, а тому відповідач повинен сплатити заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3 % річних) за період з 30.01.2020 по 23.02.2022 в розмірі 307,11 доларів США. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за прострочення виконання зобов`язання в загальному розмірі 307,11 доларів США та судові витрати понесені позивачем по справі. Представник позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в судовому засіданні участі не приймав, належним чином повідомлявся про дату, час та спосіб проведення судового засідання. Через систему «Електронний суд» представником надіслана заява про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час, та спосіб розгляду справи, шляхом направлення на номер мобільного телефону судової повістки в електронній формі за допомогою смс-повідомлення, в судовому засіданні участь не приймав. Від відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що в нього відсутні можливість прибути в судове засідання призначене на 15.11.2024 на 13-00 годину. Стосовно вказаної заяви, суд зауважує, що поважних причин неможливості приймати участі в судовому засіданні відповідачем в заяві не наведено та відповідних доказів на їх підтвердження суду також не надано, в зв`язку з чим суд згідно вимог п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, яким передбачено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом, вважає можливим розгляд справи здійснити за відсутності належним чином повідомленого відповідача [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.03.2007 між Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203/498, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: сума кредиту 19800,00 доларів США; процентна ставка за користування кредитом 12,5 % річних; банк зобов`язується на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховувати виходячи із процентної ставки зазначеної в п. 1.1, збільшеної на 1 %, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості; строк повернення кредитних коштів 22.03.2019. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Позивач за змістом позову вказує, що відповідач починаючи з червня 2014 року не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає кредитні кошти згідно графіку передбаченого кредитним договором, у зв`язку з чим, з метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за даним кредитним договором. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2020 з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2203/498 від 23.03.2007 в розмірі 4950,00 доларів США та судовий збір у розмірі 2001,73 грн. Згідно розрахунку заборгованості відповідачу [PERSON] за кредитним договором № 2203/498 від 23.03.2007 за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3 % річних) за період з 30.01.2020 по 23.02.2022 нарахована заборгованість в розмірі 307,11 доларів США. Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбаченихзаконом, а також угод, які не передбаченізаконом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц. Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Устатті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. Однак, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта - єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16 та № 464/3790/16-ц. В розумінні частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справах № 703/2718/16 та № 646/14523/15. У частині 2 статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Отже, при розрахунку трьох процентів річних у даній справі має братися за основу розмір заборгованості, визначений в іноземній валюті. Такий правовий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц та № 464/3790/16-ц. У постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Оскільки рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2020 відповідач [PERSON] своєчасно не виконав, внаслідок чого за період з 30.01.2020 по 23.02.2022 позивачем нараховано відповідачу заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3 % річних) за 756 днів з суми боргу 4950,00 доларів США, яка становить 307,11 доларів США. З вказаним розрахунком позивача суд погоджується та сумнівів щодо його неправомірності не встановлено. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частинами 2 та 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд доходить до переконання, що позивачем правомірно нараховано відповідачу, внаслідок невиконання останнім рішення Кіровського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~30.01.2020,\~яким стягнуто\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованість\~за кредитним\~договором №\~2203/498\~від 23.03.2007\~ в\~розмірі 4950,00\~доларів США,\~заборгованість за\~прострочення виконання\~зобов`язання в\~загальному розмірі\~307,11\~доларів США.\~В свою\~чергувідповідачем будь-яких заперечень та доказів стосовно відсутності боргу, його погашення або незгоди з розрахунком суми даної заборгованості суду не надано. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі про стягнення заборгованості за прострочення виконання зобов`язання з відповідача в загальному розмірі 307,11 доларів США, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2422,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved