Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 7 - Кобилянський О., який діє в інтересах держави в особі Державного управління справами (позивач за первісним позовом) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: державне підприємство «Укржитлосервіс» про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що Київською місцевою прокуратурою № 7 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12020100070000945 від 16.03.2020 (виділене з провадження № 42019101070000161 від 07.05.2019) виявлено факт незаконного відчуження державного майна - квартири [ADDRESS] . Указом Президента України від 23.02.2000 № 278 «Про державне управління справами» створено Державне управління справами та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України віл 06.04.2020 № 165-р Державному управлінню справами передано об`єкти державної власності, в тому числі будинок по [ADDRESS] . До сфери управління Державного управління справами, згідно з розпорядженням керівника Державного управління справами від 12.05.2000 № 53 «Про підпорядкування об`єктів державної власності та затвердження Положень і Статутів», прийнято об`єкти державної власності, в тому числі Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління. Розпорядженням Державного управління справами від 04.09.2000 207 «Про управління житлового господарства Державного управління справами» Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління Державного управління справами перереєстровано як Управління житлового господарства Державного управління справами. Надалі, на підставі розпорядження Державного управління справами від 05.03.2001 № 108 Управління житлового господарства реорганізовано в Управління житлово-комунального господарства Державного управління справами. Відповідно до розпорядження Державного управління справами від 07.09.2002 № 439 проведено реорганізацію Управління житлово-комунального господарства Державного управління справами та створено державне підприємство «Укржитлосервіс». Таким чином, будинок [ADDRESS] є об`єктом державної власності, який знаходиться в управлінні Державного управління справами та переданий на баланс ДП «Укржитлосервіс». Як установлено, первинна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] була проведена за [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного Господарського управління Кабінету Міністрів України від 04.06.1993. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.1994 право власності на частину квартири перейшло від [PERSON] до [PERSON] . Смерть [PERSON] , [INFO] зареєстрована у Київському міському відділу Державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 32 від 11.01.2002. У той же час встановлено, що 24.05.2019 приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.95.2019. Спірна квартира не могла бути відчужена [PERSON] на користь [PERSON] , оскільки [PERSON] померла [INFO] , що відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Тому позивач за первісним позовом просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24.05.2019 № 227, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо продажу квартири [ADDRESS] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 47032499 від 24.05.2019, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на нерухому майно за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1837224080000), вартістю 2520000 грн; визнати право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1837224080000), за державою в особі Державного управління справами (т. 1, а.с. 1-102). Ухвалою судді від 16.04.2020 провадження у даній справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1, а.с. 104). Крім того, 28.07.2020 представником громадської спілки «Спілка жінок України» - Вознюк О.Г. було подано до суду окремий позов до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання договору недійсним. В обґрунтування якого зазначив, що 01.04.2003 між державним підприємством «Укржитлосервіс» Державного управління справами та громадською спілкою «Спілка жінок України» було укладено договір оренди нежитлових приміщень, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 60 кв.м. У зв`язку з чим, просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 24.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем за реєстровим № 227; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47032499 від 24.05.2019 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем. Зазначав, що в даному4 випадку оскаржуваний договір порушує права та інтереси позивача, так як зміна власника майна автоматично призводить до зміни наймодавця цього майна, яким стає новий власник. Але відповідач, як новий власник квартири, придбав її незаконним шляхом, у зв`язку з чим позивач, як добросовісний користувач квартирою, має право відстоювати (захищати своє право на законне користування орендованим (отриманим у найм) майном, а законне користування майном можливе лише за умови, що це майно передане у користування його законним власником та на законних підставах (т. 2, а.с. 1-37). Ухвалою судді від 28.07.2020 позовну заяву громадської спілки «Спілка жінок України» до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання договору недійсним залишено без руху та надати строк для усунення недоліків (т. 2, а.с. 39). 20.05.2021 керівник Подільської окружної прокуратури м. Києва - Ходаківський С. подав до суду клопотання про заміну сторони у справі правонаступником (т. 1, а.с. 115-128). 06.07.2021 представником громадської спілки «Спілка жінок України» - адвокатом Ульяновою Н.Ю. до суду подано клопотання про усунення недоліків, разом з заявою про забезпечення позову та позовною заявою в новій редакції (позовні вимоги не змінились) (т. 2, а.с. 42-46, 55-69). Ухвалами суду від 12.07.2021 відкрито провадження у справі за позовом Громадської спілки «Спілка жінок України» до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання договору недійсним, призначено справу до розгляду в порядку загального провадження, відмовлено в задоволенні клопотання представника Громадської спілки «Спілка жінок України» про забезпечення позову (т. 2, а.с. 47, 49). Протокольною ухвалою судового засідання від 27.07.2021 задоволено клопотання про заміну сторони у справі правонаступником, замінено у справі первинного позивача Київську місцеву прокуратуру № 7 на Подільську окружну прокуратуру м. Києва (т. 1, а.с. 133). 25.10.2021 представником громадської спілки «Спілка жінок України» - Ульяновою Н.Ю. до суду подано позовну заяву третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, в якій зазначала що з 2003 року по даний час громадська організація «Громадська спіла «Спілка жінок України» безперервно використовує та фактично розміщена у приміщенні за адресою: [ADDRESS] позов може вплинути на права та законні інтереси «Громадської спілки «Спілка жінок України». Квартира [ADDRESS] , втратила свого справжнього власника - громадянку [PERSON] з моменту її смерті [INFO] , квартира на даний час є об`єктом житлового фонду, з 01.04.2003 громадська спілка «Спілка жінок України» володіє зазначеною квартирою без будь-яких правових підстав, оскільки законне користування майном можливу лише за умови, що це майно передане у користування його законним власником та на законних підставах. Тому просила визнати право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1837224080000) за Громадською спілкою «Спілка жінок України» у зв`язку з набувальною давністю (т. 1, а.с. 140-216). 20.01.2022 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Демчук О.В. до суду подано відзив на позовну заяву Подільської окружної прокуратури м. Києва про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог так як Державне управління справами не може бути належним позивачем, бо в нього відсутній титул права власності на оспорювану квартиру. Також зазначав, що Державне управління справами наділене правосубєктністю та здатне самостійно представляти свої нібито порушені інтереси у цивільних спорах, без необхідності у залученні прокуратури. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваного договору недійсним в будь-якому випадку не може бути ефективним засобом відновлення права позивача, адже за загальними правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Відповідно, наслідком задоволення вказаної вимоги має бути перехід права власності до попереднього власника, а не до позивача. Крім того, просив поновити строк для подання відзиву, оскільки з текстом позовної заяви ознайомився під час ознайомлення з матеріалами справи лише 16.12.2021 (т. 1, а.с. 223-232). Відповідно до протоколу судового засідання від 20.01.2022 судом розглянуто питання щодо залучення громадської спілки «Спілка жінок України» у якості третьої особи із самостійними вимогами, представники позивача та представник відповідача заперечували, оскільки спілка лише орендує зазначене приміщення, крім того, аналогічний спір вже розглядається у провадженні судді Новака Р.В (т. 1, а.с. 233). 11.04.2022 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Демчук О.В. до суду подано відзив на позовну заяву Громадської спілки «Спілка жінок України» про признання договору недійсним, , у якому останній просив відмовити у задоволенні позову , оскільки позивач не є ні стороною оспорюваного договору, ані іншою заінтересованою особою; жодні суб`єктивні цивільні права чи інтереси позивача оспорюваним договором не порушуються, оскільки такі права чи інтереси взагалі відсутні. Окрім того, спірним є й право власності Державного управління справами на квартиру та відповідно подальша передача даного майна у відання Державного підприємства «Укржитлосервіс», зважаючи на відсутність повноважень даного органу на отримання будь-якої спадщини та недоведеність дотримання порядку виникнення титулу на спадщину державою (отримання свідоцтва). Вказував на неефективність способу захисту права, оскільки наслідки задоволення вимоги щодо недійсності правочину має бути перехід права власності до попереднього власника, тобто до [PERSON] , а не до Державного управління справами чи Державного підприємства «Укржитлосервіс», що зрештою ніяким чином не вплине на права та інтереси позивача - Громадської спілки «Спілка жінок України». Крім того просив поновити строк на подання відзиву, обґрунтовуючи це тим, що з матеріалами справи представник відповідача ознайомився лише 29.11.2021, а з 24.02.2022 в Україні Указами Президента України було введено воєнний стан, який досі триває (т. 2, а.с. 89-99). Ухвалою суду від 26.10.2022 закрито підготовче провадження по справі за позовом Громадської спілки «Спілка жінок України» до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання договору недійсним та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 2, а.с. 106). 01.11.2022 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Демчук О.В. до суду подано клопотання про долучення доказів по справі (т. 1, а.с. 244-247). 08.02.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Демчук О.В. до суду подано клопотання про об`єднання справ в одне провадження та повернення на стадію підготовчого провадження (т. 2, а.с. 112-113). Ухвалами суду від 08.02.2023 задоволено клопотання про повернення на стадію підготовчого судового засідання у справі за позовом громадської спілки «Спілка жінок України» до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання договору недійсним. Об`єднано в одне провадження справу № 757/31595/20-ц за позовом Громадської спілки «Спілка жінок України» до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання договору недійсним та цивільну справу № 757/15554/20-ц за позовом Подільської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Державного управління справами до [PERSON] , третя особа - Державне підприємство «Укржитлосервіс» визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності, присвоївши цивільній справі № 757/15554/20-ц. (т. 2, а.с. 116-117). 18.04.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Дворніковою А.Ю. до суду подано додаткові пояснення по справі (т. 2, а.с. 126-138). 18.04.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Дворніковою А.Ю. до суду подано заяву про застосування строків позовної давності за позовом Подільської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі державного управління справами до [PERSON] , третя особа - державне підприємство «Укржитлосервіс» визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності (т. 2, а.с. 140-155). Ухвалою суду від 18.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 2, а.с. 157). Відповідно до протоколу судового засідання від 31.10.2023 представник позивача Подільської окружної прокуратури м. Києва - Павліченко В.О. просила відкласти судове засідання для ознайомлення з матеріалами справи та надання заперечень на відзив, у зв`язку з чим суд оголосив перерву до 23.01.2024 ( т. 2, а.с. 180-181). 11.04.2024 представником позивача Подільської окружної прокуратури м. Києва - Павліченко В.О. до суду було подано відповідь на відзив, у якій остання просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки спірна квартира є державною власністю, а Державне управління справами є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у зазначених правовідносинах. Відсутність права власності за Державним управлінням справами в жодному разі не спростовує набуття ним такого права на спірний об`єкт нерухомості. Спірна квартира не могла бути 24.05.2019 відчужена [PERSON] на користь [PERSON] , оскільки остання померла [INFO] , що відповідно до ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того просила поновити строк на подання відповіді (т. 3, а.с. 1-99). 31.05.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Дворніковою А.Ю. до суду подано заперечення щодо прийняття та долучення до матеріалів справи відповіді на відзив Подільської окружної прокуратури м. Києва, у яких остання просила відмовити у прийнятті та долученні до матеріалів справи відповіді на відзив у зв`язку з недотриманням розумних строків та зловживанням процесуальними правами (т. 3, а.с. 100-106). 17.09.2024 представником позивача за об`єднаним позовом Громадської спілки «Спілка жінок України» - Гарасименко Л.В. до суду подано пояснення (т. 3, а.с. 139-141). В судовому засіданні представник позивача Подільської окружної прокуратури м. Києва - Павліченко В.О., представник позивача Державного управління справами - Любавська І.Р. просили поновити строк на подання відповіді на відзив, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дворнікова А.Ю. зазначала що відповідь на відзив подано з пропущенням строку, в задоволенні позовів просила відмовити з підстав зазначених у відзивах на позовні заяви та у додаткових поясненнях. Представник позивача за об`єднаним позовом громадської спілки «Спілки жінок України» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою яка знаходиться в матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Треті особи - державне підприємство «Укржитлосервіс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, в матеріалах справи міститься заява приватного нотаріуса про розгляд справи без його участі (т. 2 а.с. 111). За таких обставин суд визнав можливим проводити розгляд справи без участі представника позивача за об`єднаним позовом та третіх осіб. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Щодо прийняття до матеріалів справи відповіді на відзив поданої представником позивача Подільської окружної прокуратури м. Києва - Павліченко В.О. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 179 ЦПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. За приписами ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Відповідно до ч.ч.1, 4, 6 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Судовим розглядом встановлено, 20.01.2022 представником відповідача на електронну адресу позивача було направлено відзив на позову заяву (т. 1, а.с. 229). Також представник Подільської окружної прокуратури м. Києва неодноразово протягом 2022-2023 років була у судових засідання та мала можливість ознайомитися з матеріалами справи (т. 1 а.с. 233,234:; т. 2 а.с. 169, 174, 182). 31.10.2024 у судовому засіданні було оголошено перерву до 23.01.2024 та надано час представнику позивача для ознайомлення з матеріалами справи та подання відповіді на відзив (т. 2 а.с. 180-181). Проте, відповідь на відзив Подільської окружної прокуратури м. Києва надійшла до суду 11.04.2024, що підтверджується вх.№ 48795 канцелярії суду. У самій відповіді не зазначено дати її написання, в додатках містяться поштові квитанції на відправку датовані 22.01.2024 о 18:45 без зазначення опису вкладення. Крім того у поданій відповіді на відзив представником позивача не обґрунтовано причин у зв`язку з якими було пропущено встановлений судом строк для подання відповіді на відзив. Враховуючи вищезазначене, зважаючи на те, що відзив на позовну заяву позивач отримав 20.01.2022, в судовому засіданні від 31.10.2024 судом вже поновлювались строки на подання відповіді на відзив та надано перерву до 23.01.2024 (понад 2,5 місяці на подання відповіді на відзив), разом з тим, відповідно до квитанцій АТ «Укрпошта» матеріали відповіді було відправлено 22.01.2024 о 18:45 (менш ніж за добу до судового засідання), суд встановив, що представником позивача було свідомо недотримано розумних строків і за таких обставин слід відмовити у прийнятті відповіді на відзив Подільської окружної прокуратури м. Києва. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 203 ЦК України встановлено 3агальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом встановлено, що первинна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] була проведена за [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного Господарського управління Кабінету Міністрів України від 04.06.1993 (т. 1 а.с. 37). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.1994 право власності на частину квартири перейшло від [PERSON] до [PERSON] (т. 1 а.с. 38). Указом Президента України від 23.02.2000 № 278 «Про державне управління справами» створено Державне управління справами та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України віл 06.04.2020 № 165-р Державному управлінню справами передано об`єкти державної власності, в тому числі будинок по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 18-21). До сфери управління Державного управління справами, згідно з розпорядженням керівника Державного управління справами від 12.05.2000 № 53 «Про підпорядкування об`єктів державної власності та затвердження Положень і Статутів», прийнято об`єкти державної власності, в тому числі Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління (т. 1 а.с. 22). Розпорядженням Державного управління справами від 04.09.2000 207 «Про управління житлового господарства Державного управління справами» Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління Державного управління справами перереєстровано як Управління житлового господарства Державного управління справами (т. 1 а.с. 24). Надалі, на підставі розпорядження Державного управління справами від 05.03.2001 № 108 Управління житлового господарства реорганізовано в Управління житлово-комунального господарства Державного управління справами (т. 1 а.с. 25). Смерть [PERSON] , [INFO] зареєстрована у Київському міському відділу Державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 32 від 11.01.2002 (т. 1 а.с. 41). Відповідно до розпорядження Державного управління справами від 07.09.2002 № 439 проведено реорганізацію Управління житлово-комунального господарства Державного управління справами та створено Державне підприємство «Укржитлосервіс» (т. 1 а.с. 26). 01.04.2003 між державним підприємством «Укржитлосервіс» Державного управління справами (Орендодавець) та Громадською спідкою «Спілка жінок України» (Орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень, згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 60 кв.м (т. 2 а.с. 11-13). 31.08.2007 між державним підприємством «Укржитлосервіс» Державного управління справами (Наймодавець) та громадською спідкою «Спілка жінок України» (Наймач) було укладено договір найму житлового приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 60 кв.м(т. 2 а.с. 14-18). 24.05.2019 між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 227 (т. 1 а.с. 56-57). 24.05.2019 приватним нотаріусом КМНО Бригіда В.О право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2019 (т. 1 а.с. 15-16). Київською місцевою прокуратурою № 7 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12020100070000945 від 16.03.2020 (виділене з провадження № 42019101070000161 від 07.05.2019) виявлено факт незаконного відчуження державного майна - квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 13). На підставі наявних документів, суд погоджується з доводами представника позивача Подільської окружної прокуратури м. Києва, що договір купівлі-продажу квартири від 24.05.2019, зареєстрований в реєстрі за № 227 не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки його було вчинено від імені померлої особи ( [PERSON] ), цивільна правоздатність якої припинилась у 2001 році у зв`язку з її смертю, а тому даний договір є недійсним. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Постановою Верховного суду від 25.11.2020 у справі № 761/14760/19 було визначено, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договору. Така особа, звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. У зв`язку з цим заінтересованість має місце в оспорюваному договору якщо: права і законні інтереси заінтересованої особи порушені договором; у результаті визнання договору недійсним майнові права та інтереси заінтересованої особи будуть поновлені; заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції. Відповідно до постанови Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Тому, суд звертає увагу, що звернення вимогою про визнання недійсним договору купівлі продажу-квартири та скасування державної реєстрації права власності можливе лише у випадку доведення позивачем порушення його прав та інтересів, в даному випадку як законного власника нерухомого майна. Однак, відповідач заперечує проти позовних вимог та подав до суду 18.04.2023 заяву про застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності в частині вимог щодо визнання права власності, оскільки позивачем не було зареєстровано право власності на спірну квартиру після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Відповідно до матеріалів справи, спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] за правилами ЦК УРСР (що діяв на час відкриття спадщини). Згідно з ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 58770215 від 17.12.2019 свідоцтво про праву на спадщину після смерті [PERSON] не видавалось (т. 1 а.с. 49). Отже, Державне управління справами не вчинило належних дій щодо отримання свідоцтва після смерті [PERSON] , на підставі якого можливо було б здійснити дії з реєстрації права власності. Разом з тим, про вказаний об`єкт нерухомості Державному управлінню справами достеменно відомо як мінімум з 2003 року, що підтверджується договором оренди нежитлових приміщень від 01.04.2003 укладеним ДП «Уржитлосервіс» Державного управління справами та громадською спілкою «Спілка жінок України» щодо нежитлового приміщення по [ADDRESS] , загальною площею 60 кв.м. (т. 2 а.с. 11-13). Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто перебіг позовної давності почався від дня, коли при укладенні договору оренди позивач мав в`явити відсутність у нього зареєстрованого права власності об`єкт оренди - 01.04.2003, тобто у позивача перебіг строку позовної давності розпочався з 01.04.2003, який закінчився 01.04.2006. З позовом до суду Подільська окружна прокуратура м. Києва, яка діє в інтересах держави в особі Державного управління справами згідно відмітки канцелярії Печерського районного суду м. Києва звернулася 14.04.2020, тобто з пропуском строку позовної давності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19, зазначила, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому, саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Проте, представник позивача не просив поновити строк позовної давності. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд критично ставиться до наданого позивачем у якості доказу розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.04.2020 № 165-р, згідно якого Державному управлінню справами передано об`єкти державної власності, в тому числі будинок по [ADDRESS] , оскільки воно було видано в період коли право власності на квартиру № 32 в даному будинку було зареєстровано відповідно до законодавства за [PERSON] . Відтак, оскільки представником позивача не надано будь-яких достатніх та допустимих доказів, у суду відсутні підстави вважати, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Отже, належних та допустимих доказів щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за державою в особі Державного управління справами представник позивача суду не надав, у зв`язку з чим причини пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимоги про реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, на думку суду є не поважними, а тому, беручи до уваги, що позовна вимога про визнання права власності за державою є обґрунтованою, однак заявлена поза межами строку позовної давності, про застосування якої зробив заяву відповідач, а для заявлення вимог про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності у позивача має бути титул права власності на квартиру (свідоцтво про право на спадщину, реєстрація права власності), враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Щодо позовних вимог за об`єднаним позовом громадської спілки «Спілка жінок України» до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання договору недійсним, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). З матеріалів справи судом встановлено, що 01.04.2003 між державним підприємством «Укржитлосервіс» Державного управління справами (Орендодавець) та громадською спідкою «Спілка жінок України» (Орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень, згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 60 кв.м. В п. 9.1 договору зазначено що договір дія з 01.04.2003 до 31.12.2004 і вважається продовженим на той самий термін, якщо за місяць до закінчення строку договору не буде заяви від однієї зі сторін про перегляд існуючого договору (т. 2 а.с. 11-13). 31.08.2007 між державним підприємством «Укржитлосервіс» Державного управління справами (Наймодавець) та громадською спідкою «Спілка жінок України» (Наймач) було укладено договір найму житлового приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 60 кв.м. Згідно з п. 10.6 даного договору, строк дії договору 01.09.2007 до 31.08.2008 (т. 2 а.с. 14-18). Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину а й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визнаючи їх статус як «заінтересовані особи» (ст. 215, 216 ЦК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України, речовим правом на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут). Оренда (найм) нерухомого майна є одним з різновидів сервітуту, який виникає на підставі договору оренди (найму). Відповідно до ч. 1 ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК України. Разом з тим, суд не може брати як доказ заінтересованості у визнанні оспорюваного договору недійсним надані позивачем договори оренди та найму спірного майна у зв`язку з закінченням їх терміну дії, а саме 31.08.2008. Представником позивача за об`єднаним позовом за час розгляду справи не було надано чинного договору оренди/найму квартири [ADDRESS] . За таких обставин, вбачається, що позивач не є ані стороною договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2019, ані заінтересованою особою, жодні суб`єктивні цивільні права або інтереси позивача за об`єднаним позовом договором купівлі-продажу квартири не порушуються, оскільки такі права чи інтереси взагалі відсутні. З огляду на наведене, в задоволенні об`єднаного позову слід відмовити. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин суд вважає, що судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача, з відповідача на користь позивача за об`єднаним позовом не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed