Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

В червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Кредитсервіс? (надалі по тексту - ТОВ ?Кредитсервіс?) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просило суд стягнути з останнього на свою (ТОВ ?Кредитсервіс?) користь заборгованість по договору про надання кредиту (індивідуальна частина ) №211116-002 від 16 листопада 2021 року, яка складає 56 884, 45 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, 16 листопада 2021 року між ТОВ ?Кредитсервіс? та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту (індивідуальна частина ) №211116-002, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі 21 800, 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Товариство, зі свого боку взяті на себе зобов?язання виконало у повному обсязі. Однак, відповідачка, взяті на себе зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складає 56 884, 45 грн., з яких: сума заборгованості по тілу кредиту - 20 272, 26 грн.; сума заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 36 612, 19 грн. Оскільки, відповідачка, взяті на себе зобов?язання не виконує належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому, для захисту порушеного права ТОВ ?Кредитсервіс? змушене звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2024 року відкрито спрощене провадження у цивільній справі за позовом ТОВ ?Кредитсервіс? до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідачка, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористалася; відзив на позовні вимоги до суду не надіслала. Представник позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; в позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з?явилася; про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку; письмовий відзив на позов не надіслала, як і не направила свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Оскільки, позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що 16 листопада 2021 року між ТОВ ??Кредитсервіс? та [PERSON] укладено договір про надання кредиту (індивідуальна частина) №211116-002, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному Законом України ?Про електронну комерцію?. Відповідно до умов договору ТОВ ?Кредитсервіс? надало позичальнику грошові кошти у розмірі 21 800, 00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Строк кредиту 730 днів, плата за користування кредитом становить 7, 5 % за кожен день користування кредитом, сума одноразової комісії - 1 635, 00 грн. Згідно платіжної інструкції № 2462 від 16 листопада 2021 року ТОВ ?Кредитсервіс? перерахувало [PERSON] на картку [NUMBER] , кредитні кошти, згідно договору №211116-002 від 16 листопада 2021 року, без ПДВ, з вирахуванням комісії за тоформлення у розмірі 1635, 00 грн. (а.с.38). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ( ст1049 ЦК України). Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із прийняттям Закону України ?Про електронну комерцію? від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України ?Про електронну комерцію? визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України ?Про електронну комерцію?, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України ?Про електронну комерцію?). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України ?Про електронну комерцію?). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України ?Про електронну комерцію?. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ?Про електронний цифровий підпис?, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України ?Про електронну комерцію?). Так у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Нормою ст.639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що заборгованість [PERSON] за договором №211116-002 від 16 листопада 2021 року, за період часу з 16 листопада 2021 року по 08 січня 2024 року, складає: 56 884, 45 грн., з яких: сума заборгованості по тілу кредиту - 20 272, 26 грн.; сума заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 36 612, 19 грн. (а.с.39). Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі, окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов?язань. Відповідачкою не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Вищезазначений кредитний договір [PERSON] у судовому порядку не оспорювала. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. З боку відповідачки суду не було надано доказів належного виконання зобов?язань за кредитним договором. З урахуванням вищезазначеного, судом достовірно встановлено, що з боку відповідачки наявні порушення належного виконання умов кредитного договору, а тому, з [PERSON] на користь ТОВ ?Кредитсервіс? підлягає стягненню заборгованість, яка утворилася за період часу з 16 листопада 2021 року по 08 січня 2024 року, складає: 56 884, 45 грн., з яких: сума заборгованості по тілу кредиту - 20 272, 26 грн.; сума заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 36 612, 19 грн. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ ?Кредитсервіс? підлягають задоволенню, так як, обґрунтовані на вимогах закону. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн., то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?зані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі ?Баришевський проти України? від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі ?Гімайдуліна і інших проти України? від 10 грудня 2009 року, пункті 80 рішення у справі ?Двойних проти України? від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі ?Меріт проти України? від 30 березня 2004 року заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі ?Лавентс проти Латвії? від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України. для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ ?Крдитсервіс? у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію Договору №25-01/2023 про надання правової допомоги від 25 січня 2023 року; копію акту приймання-передачі справ на надання правової допомоги від 01 грудня 2023 року; копію акту №3 приймання-надання правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25 січня 2023 року від 04 січня 2024 року; копію платіжної інструкції №1567 від 05 січня 2024 року на суму 7 000, 00 грн. Надаючи оцінку наведеному в акті №3 приймання-передачі наданої правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25 січня 2023 року від 04 січня 2024 року, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт, без зазначення витраченого ним на це часу. Приймаючи до уваги, що справа про стягнення заборгованості є незначної складності, час, який маже бути затрачено адвокатом на складання та підготовку позовної заяви є незначним. А тому, суд, враховуючи викладене, вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок Кононенко К.А., є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, суд прийшов до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню в сумі 4 000, 00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

Outcome: partial