Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

09 серпня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] у розмірі частини доходу щомісячно, до досягнення повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; призначити опіку над малолітнім та призначити її опікуном [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви, зазначає, що відповідачка [PERSON] , яка є донькою позивача, має сина [PERSON] , [INFO] . Згідно інформації РАЦС батька у дитини немає. З народження дитина знаходиться з позивачкою, яка самостійно виховує малолітнього, утримує та проживає разом. Відповідачка [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по виховуванню дитини ухиляється, з 24.02.2022 року остання перетнула кордон та виїхала за межі України, наразі місце її перебування невідоме, повертатися не бажає. За наказом № 5 від 13.03.2024 року Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] , до сім`ї [PERSON] , на [PERSON] покладено персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний і психологічний розвиток дитини, та влаштовано [PERSON] на тимчасове виховання та спільне проживання до сім`ї рідної бабусі [PERSON] . За Розпорядженням 562/23 від 13.02.2024 Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області надано [PERSON] , 2017 року народження, статусу дитини, яка постраждала внаслідок бойових воєнних та збройних конфліктів. [PERSON] повністю забезпечується матеріально за рахунок позивачки бюджету позивачки, знаходиться під її піклуванням, а тому на підставі вищезазначеного вона звернулась до суду з даним питанням. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2024 р. відкрито загальне позовне провадження у зазначеній справі та призначено до розгляду у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.10.2024 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вказуючи, що Владислав дуже добре відноситься до позивачки, позивачка про нього пілкується, розуміє всю відповідальність за дитину, а мати дитини зовсім хлопчика покинула та не займається ним, просили позовні вимоги задовольнити та не запречували проти винесення заочного рішення, та просили залишити без розгляду вимогу про передачу на виховання [PERSON] , 28.07.2017 року позивачці. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку із відсутністю адресата за адресою доставки. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідачка не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлялася про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Куп`янської міської військової адміністрації в судове засідання не з`явилася, просили розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , матір`ю є [PERSON] , батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 02 серпня 2017 року Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено актовий запис №52 (а.с.5). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] вказано відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). (а.с. 11). Позивачка [PERSON] є рідною донькою відповідачки [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 21 листопада 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського РВК, та ніким не оспорюється . Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 вересня 2020 року, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, зареєстрований 24 вересня 2020 року Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м.Харкові , актовий запис №153. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . ( а.с.14) Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 05.10.2023 [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2011 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .( а.с.8) Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 09.10.2023 р. [PERSON] , [INFO] , з 08.08.2017 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] .( а.с.9) Відповідно до наказу № 5 від 13.03.2024 Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] до сім`ї [PERSON] » на [PERSON] покладено персональна відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психологічний розвиток дитини [PERSON] та влаштовано останнього на тимчасове виховання та спільне проживання до сім`ї рідної бабусі за адресою: [ADDRESS] ( а.с.11) Згідно копії розпорядження № 562/23 від 13.12.2023 року Куп`янської міської військової адміністрації [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ( а.с.13). Відповідно до акту обстеження умов від 19.03.2024 року № 18-31/42 Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області на підставі заяви [PERSON] для виховання та розвитку дитини є окрема кімната з меблями ( диван, шафа для одягу, стіл для навчання), одяг та взуття відповідного віку, багато підручників, іграшки та розвиваючі ігри, усе необхідне шкільне приладдя. Стосунки між членами родини дуже теплі, доброзичливе ставлення один до одного, взаєморозуміння та повага, [PERSON] дуже активний, зацікавлений візитом сторонніх людей, контактний, спілкується із задоволенням. [PERSON] має намір взяти під опіку свого онука [PERSON] , оскільки його мати [PERSON] самоусунулась від виховання та ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків ( а.с.18). Дані обставини підтверджуються письмовими поясненнями сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначили, що [PERSON] проживає з онуком з народження, матір поїхала та не приїзжає тривалий час, не відвідує сина, не піклується про його здоров`я та виховання ( а.с.23-25) Відповідно до змісту Висновку Куп`янської міської ради Харківської області №1925 від 16.07.2024 року, вбачається, що [PERSON] проживає разом із онуком [PERSON] з самого народження. Рідна матір дитини [PERSON] , [INFO] , після повномасштабного вторгнення рф на територію України у 2022 році разом з другою дитиною [PERSON] та чоловіком [PERSON] , [INFO] , виїхали за межі України в невідомому напрямку. [PERSON] не вживає заходів щодо спілкування з дитиною, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, жодного разу не виявила бажання побачити дитину чи повернути її в свою родину, тобто самоусунулася від виховання дитини, а це, в свою чергу, означає, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків. Під час підготовки висновку Службою було з`ясовано думку дитини [PERSON] , який повідомив про бажання і надалі проживати зі своєю бабусею [PERSON] , з якою йому дуже добре, затишно, комфортно. [PERSON] має намір встановити опіку над малолітнім [PERSON] , за станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна, до кримінальної відповідальності не притягувалася, з правами та обов`язками опікуна ознайомлена. Житлове приміщення, де на даний час проживає родина [PERSON] відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Створені необхідні умови для проживання, дитина забезпечена всім необхідним для комфортного життя та всебічного розвитку. Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] , та встановити над малолітнім [PERSON] опіку та призначити його опікуном [PERSON] , [INFO] ( а.с.55-56). Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом та підтверджено дослідженими матеріалами справи, мати [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню малолітнього сина, не цікавиться і не дбає про нього, в тому числі в період військового стану, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , оскільки маючи можливість виконувати свої батьківські обов`язки, змінити ставлення до дитини, відповідачка навмисно не виявляє ніякого бажання зустрітися з сином. Позбавлення батьківських прав - це крайній захід, однак, це і спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому, в даному випадку, суд виходить насамперед з інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Відповідно до ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Опіка і піклування є особливою формою державної турботи про малолітніх (до 14 років) та неповнолітніх дітей (з 14 до 18 років), що встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ст. 243 СК України). Згідно ст.ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно висновку про стан здоров`я заявника [PERSON] , [INFO] , на «Д» обліку не перебуває, протипоказань немає ( а.с.19). До наданої характеристики старша [ADDRESS] - [PERSON] зазначила, що громадянка [PERSON] проживає за адресою з 2011 року та проявила себе виключно з позитивного боку, скарг з боку сусідів на неї не надходило ( а.с.20). З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона працює з 1989 року, наразі займає посаду молодшої медичної сестри у Комунальній ус танові Куп`янський психоневрологічний інтернат (а.с.16-17). Відповідно до характеристики з КУ Куп`янський психоневрологічний інтернат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної реєстрації - [PERSON] , яка працює з 30.07.2010 року до теперішнього часу на посаді молодшої медичної сестри, є дисциплінована, доброзичлива і стримана, шкідливі звички відсутні, бере участь в громадському житті колективу ( а.с.21). [PERSON] , [INFO] , має намір та може встановити опіку над малолітнім онуком, оскільки має повну цивільну дієздатність, працює, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягалася, незнятої чи непогашеної судимості немає, відповідно до висновку про стан здоров`я - може виконувати обов`язки опікуна. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліюментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Позивач звернулася до суду з даним позовом в інтересах дитини, з вимогою щодо стягнення з відповідачки на утримання дитини аліментів у розмірі по 1/4 від всіх видів доходу з кожного, до досягнення дитиною повноліття. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що відповідач безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, тому доцільно позбавити її батьківських прав та стягнути при цьому аліменти на утримання сина, оскільки особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дітей. З огляду на наведене, враховуючи потреби неповнолітньої дитини, те, що відповідач за віком є працездатною особою та може працювати, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу його право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною у відповідності зі ст.168 СК України, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу на думку суду буде стимулювати відповідача до виправлення й дасть можливість в майбутньому, при наявності його бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору та понесені витрати позивача з відповідача. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 1 211 грн. 20 коп., за вимогу майнового характеру (про стягнення аліментів) та 2 422,40 коп. за вимоги немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна) - у загальному розмірі 3 633,60 грн. Таким чином, дослідивши усі надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, і не порушують ані права дитини, ані третіх осіб, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Outcome: approved