Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

11.06.2024 року до суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до [PERSON] про відшкодування збитків. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач посилається\~на те,\~що 07.06.2021\~року між ПрАТ\~«Українська страхова\~компанія «Княжа\~Вієнна Іншуранс\~Груп» та\~ [PERSON] \~було укладено\~договір добровільного\~страхування наземного\~транспортного засобу\~№ 07/107-63-006670/21. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядження транспортного засобу Toyota RAV 4 д.н.з. [NUMBER] . 22.06.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Toyota RAV 4 д.н.з. [NUMBER] та BMW X3 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2021 року у справі № 201/7107/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Власник пошкодженого автомобіля Toyota RAV 4 д.н.з. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «Українська\~страхова компанія\~«Княжа Вієнна\~Іншуранс Груп»\~із заявою\~про настання\~страхового випадку.\~ПрАТ «Українська\~страхова компанія\~«Княжа Вієнна\~Іншуранс Груп»\~здійснила виплату\~страхового відшкодування\~згідно страхового\~акту №\~210000433008\~у розмірі\~11242,00\~грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 11242,00 грн. та вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 19.07.2024 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач належним чином викликався до суду, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, письмових заяв чи клопотань не надав. Через це суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що 07.06.2021\~року між ПрАТ\~«Українська страхова\~компанія «Княжа\~Вієнна Іншуранс\~Груп» та\~ [PERSON] \~було укладено\~договір добровільного\~страхування наземного\~транспортного засобу\~№ 07/107-63-006670/21. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядження транспортного засобу Toyota RAV 4 д.н.з. [NUMBER] . 22.06.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Toyota RAV 4 д.н.з. [NUMBER] та BMW X3 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2021 року у справі № 201/7107/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 990 ЦК України\~передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. 22.06.2021 року власник пошкодженого автомобіля Toyota RAV 4 д.н.з. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про настання страхового випадку. ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № 210000433008 у розмірі 11242,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 08.07.2021 року. Згідно ст. 27\~Закону України\~«Про страхування» та ст. 993\~ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст.1187\~ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу), до винної особи у розмірі визначеного відшкодування. В пунктах 5 та 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Відповідно до ч. 1 ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували би доводи позивача, суду не надав. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, доказами. В пункті 27 постанови №2\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 12\~червня 2009\~року "Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи вищевикладене, а також виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача, суд вважає обґрунтованим вимоги позивача та можливим захистити його право шляхом стягнення з відповідача на його користь шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми виплаченого страхового відшкодування, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки заявлені позивачем вимоги в розмірі 11242,00 грн. є обґрунтованими. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3028,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved