Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позовні вимоги. Уповноважений представник заявника [PERSON] - адвокат Тимошик І. О., 03.07.2024 року (вх. № 15775) звернулась у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою заявою про встановлення факту родинних відносин та факту смерті у якому просить суд: - встановити, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , уродженки міста Яворів, Львівської області; - встановити факт смерті [PERSON] , уродженки міста Яворів, Львівської області, яка померла у смт. Леніно, Автономна республіка Крим, Україна, визнавши датою її смерті [INFO] . В обґрунтування своєї заяви, заявник зазначає, що [INFO] його мати [PERSON] померла на території Автономної республіки Крим. Однак, заявник не може підтвердити родинних відносин та оформити спадщину померлої [PERSON] через запис у свідоцтві про укладення шлюбу [NUMBER] від 26.09.1979 року так, як при укладені шлюбу [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » та взяла прізвище нового чоловіка « [PERSON] », заявник також зазначає, що у свідоцтві про укладення шлюбу [NUMBER] від 26.09.1979 року вказано що датою народження [PERSON] є [INFO], в той час як відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 21.10.1978 року мати заявника народилася [INFO] . Також заявник зазначає, що 04.06.2024 року звернувся до Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві із заявою про державну реєстрацію смерті його матері - [PERSON] , однак 04.06.2024 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті на підставі ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», оскільки для реєстрації пред`явлено документ, виданий на території, де орган державної влади України тимчасово не здійснює свої повноваження. Таким чином, у зв`язку з цим виникла необхідність встановити факт родинних відносин та встановлення факту смерті, тому просить суд задовольнити заяву у повному обсязі. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Кирилюка А. І. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.07.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку окремого провадження. Призначено судове засідання у справі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.07.2024 року судом витребувано із П`ятої Київської державної нотаріальної контори, належним чином завірену копію спадкової справи № 329/2024, яка відкрилась після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] . 28.10.2024 року до Залізничного районного суду м. Львова надійшла копія спадкової справи № 329/2024 яка відкрилась після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] . Позиція сторін по справі. Заявник та представник заявника будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Заінтересована особи не забезпечили явку своїх уповноважених осіб, про причини такої неявки суду не повідомили. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Так, згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом фактичні обставини справи. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.11.1980 року стверджується, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначено « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 16). Копією свідоцтва про припинення одруження № 67 від 25.10.1968 року стверджується, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюьб з 04.07.1968 року, який зареєстрований (а.с. 18). Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.09.1979 року стверджується, що [PERSON] знаходиться у шлюбі з 26.09.1979 року, запис № 30 та змінила прізвище на « [PERSON] », також у свідоцтві було вказано дату народження [INFO] (а.с. 19), в той час як відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 21.10.1978 року мати заявника народилася [INFO] (а.с. 17). Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] стверджується, що [PERSON] , померла [INFO] (а.с. 20). Судом оглянуто долучені заявником фотокопії щодо обставин справи (а.с. 21-23). На підтвердження своїх доводів заявник також подав до суду копію відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 04.06.2024 року № 225/33.5-52 наданою начальником Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 26). Мотиви прийняття рішення та висновки суду. Так, згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 315 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. У постанові Великої Палати Верховного Суду № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) від 10.04.2019 року зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (частина друга статті 317 ЦПК України). У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частина перша-друга ст. 318 ЦПК України). Таким чином, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширює свою дію стаття 317 ЦПК. На даний час до них відносяться території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до діючого законодавства. Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан встановлено із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року на території України, тому даний спрощений порядок розповсюджується на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум - до закінчення воєнного стану). Але в основному такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема можуть бути: - письмові докази; - речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; - висновки експертів; - копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; - пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; - довідки з військомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); - заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю. Таким чином, аналіз наведених доказів у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що [PERSON] померла [INFO] у смт. Леніно Автономної республіки Крим, та є матір`ю [PERSON] [INFO] , а тому заяву слід задовольнити, оскільки встановлення даних фактів породжує для [PERSON] правові наслідки. Судові витрати по справі. Згідно ч. 7 при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved