Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 09.02.2018 року та 13.06.2023 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між ними було розірвано. [PERSON] та [PERSON] мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який з 2021 року проживає разом з [PERSON] і знаходиться на його повному утриманні. 17.03.2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з [PERSON] . У свою чергу, [PERSON] взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться його життям, здоров`ям, навчанням, не приділяє увагу сину, не телефонує йому, не бере участі у матеріальному утриманні дитини, не проявляє інтерес до подальшого життя сина, жодним чином без поважних причин не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини. Необхідні умови для проживання, розвитку, навчання, лікування і відпочинку дитини створюються виключно [PERSON] без участі [PERSON] . При цьому [PERSON] жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування [PERSON] та сина, ніколи не зазнавала перешкод у спілкуванні з дитиною. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] зазначає, що [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, свідомо нехтує їх виконанням. З урахуванням вищевикладеного, [PERSON] просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 02.04.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи. Ухвалою суду від 13.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у порядку загального позовного провадження. У судове засідання від 19.11.2024 року позивач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Розгляд справи здійснювався за участі представника позивача - адвоката Ярош Л.В., яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, вважала за можливе завершити судовий розгляд за відсутності інших учасників справи. У судове засідання від 19.11.2024 року відповідач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення. Про причини неявки у судове засідання [PERSON] не повідомила. Під час судового розгляду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 138), в якому [PERSON] підтвердила обставини та факти, викладені у позовній заяві, визнала факт свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина - [PERSON] , [INFO] , підтвердила факт відсутності у неї будь-якого інтересу до свого сина та факт відсутності будь-яких перешкод у спілкуванні з ним. У зв`язку з цим у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення та позбавлення її батьківських прав щодо свого сина [PERSON] . На додаток до цього відповідач надала суду документи, відповідно до яких її прізвищем на даний час є « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Під час судового розгляду від третьої особи надійшло клопотання (а.с. 158) про проведення судового розгляду за відсутності представника Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач [PERSON] та третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду та відсутність заперечень проти проведення судового розгляду за відсутності цих учасників справи, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та третьої особи Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). При вирішенні такої категорії спорів судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, а тому застосовувати цей захід необхідно як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Будучи присутнім в судовому засіданні, під час судового розгляду позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог надав пояснення наступного змісту. [INFO] у позивача та відповідача народилася спільна дитина - син [PERSON] . На момент народження дитини позивач і відповідач спільно проживали, були однією сім`єю, вели спільне господарство. У 2018 році [PERSON] та [PERSON] зареєстрували між собою шлюб. Відповідач постійно зловживала алкогольними напоями, жодні заходи щодо лікування її залежності не давали позитивного результату. При цьому відповідач заперечувала факт наявності у неї алкогольної залежності, внаслідок чого між сторонами постійно виникали сварки та скандали, які негативно впливали на психологічний та емоційний стан дитини. Коли сину [PERSON] було 3 місяці від народження, то відповідач з незрозумілих причин зібрала всі свої речі, взяла таксі та поїхала з дому у невідомому напрямку. Однак в цей же день вночі повернулася додому. У 2021 році [PERSON] остаточно поїхала з дому, забравши всі свої речі та покинувши малолітнього сина [PERSON] разом з [PERSON] . Відповідач жодним чином не пояснила своєї поведінки та не попрощалася з дитиною, яка на той момент перебувала у садочку. Коли сину було 4 роки, приблизно у лютому 2022 році, відповідач працевлаштувалася у дитячий садочок нянею. Під час виконання трудових обов`язків [PERSON] почала вживати алкогольні напої, після чого зникла з дитячого садочку разом з сином, на дзвінки не реагувала, місце перебування дитини не повідомляла. Після звернення [PERSON] до поліції вдалося встановити місце перебування відповідача та дитини. [PERSON] забрав сина додому, а [PERSON] відмовилася повертатися додому, після чого зникла на 4 тижні. З дитячого садочку відповідача було звільнено на підставі істотного дисциплінарного проступку. З 2021 року [PERSON] лише два рази приїжджала додому до [PERSON] , де проживає також їх малолітній син. [PERSON] відмовлявся надавати відповідачу дитину, оскільки кожного разу [PERSON] приїжджала у стані алкогольного сп`яніння. У подальшому відповідач два рази брала сина на один день для спілкування та спільного проведення часу. Малолітній [PERSON] розповідав [PERSON] про те, що відповідач купувала йому конструктор, він його складав, а відповідач сиділа дивилися телевізор. Кожного разу за результатами проведення часу дитини з відповідачем [PERSON] телефонував [PERSON] та просив забрати його додому. 17.03.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір, яким місце проживання сина визначено разом з [PERSON] . Після цього відповідач жодного разу не приїжджала до дитини, не телефонувала сину, не цікавилася його життям, здоров`ям, навчанням, не брала жодної участі у житті, вихованні та утриманні сина. При цьому відповідач не була позбавлена інформації щодо місця проживання, номеру мобільного телефону як позивача та і сина, а [PERSON] ніколи не створював перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною. Навпроти [PERSON] до останнього вмовляв відповідача проявляти інтерес по відношенню до сина, цікавитися його життям, навчанням, брати участь в утриманні, однак [PERSON] завжди ігнорувала прохання позивача, зазнала про байдужість до свого сина. Відповідач ігнорує телефонні дзвінки позивача та сина, завжди скидає слухавку. [PERSON] не вітає сина зі святами, жодним чином не з`являється в житті дитини. Утриманням та вихованням малолітнього [PERSON] займається виключно [PERSON] та його мати - [PERSON] . Позивач піклується про життя, здоров`я сина, займається його вихованням та цікавиться процесом навчання, влаштував та водить дитину до гуртків, які присвячені заняттям спортом та вивченню іноземних мов. [PERSON] постійно водить сина до школи та забирає після закінчення уроків. Мати позивача - [PERSON] допомагає у вихованні та утриманні дитини, коли [PERSON] їздить у відрядження по роботі. [PERSON] відомо, що відповідач [PERSON] продовжує зловживати алкогольними напоями, вийшла заміж за іншого чоловіка, веде аморальний спосіб життя, є факти притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України, проявляє байдужість щодо свого сина та не бажає з ним спілкуватися, займатися його вихованням та утриманням. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , у своїх показаннях зазначила, що особисто знає позивача [PERSON] з дитинства, оскільки товаришує з його матір`ю - [PERSON] . [PERSON] також зазначила, що особисто знає [PERSON] близько 7-10 років. У своїх показаннях [PERSON] підтвердила, що [PERSON] дійсно зловживала алкогольними напоями, у тому числі на робочому місці у дитячому садочку, за що у подальшому її було звільнено. Протягом останніх 3 років [PERSON] особисто спостерігає, що вихованням, доглядом та утриманням малолітнього [PERSON] займається виключно позивач [PERSON] та його батьки. [PERSON] водить дитину до школи, на гуртки, утримує сина, забезпечує його всім необхідним. Дитина завжди доглянута, забезпечена всіма необхідними речами, ходить в чистому та новому одязі. [PERSON] завжди приводить [PERSON] на дні народження дітей [PERSON] . Діти [PERSON] навчаються в одній школі з [PERSON] . [PERSON] відомо, що [PERSON] жодного разу не приводила сина до школи, не брала участь на батьківських зборах, не забирала сина зі школи, жодним іншим чином не цікавилася процесом навчання сина. [PERSON] також особисто підтвердила, що протягом останніх років не бачила [PERSON] за місцем проживання [PERSON] . [PERSON] відомо, що [PERSON] не приїжджає на сімейні свята, не вітає сина з днем народження, не дарує жодних подарунків, не надає допомоги в утриманні та вихованні дитини. При спілкуванні з [PERSON] [PERSON] жодного разу не чула від нього щось про його матір - [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , у своїх показаннях зазначила, що особисто знайома з позивачем [PERSON] та його батьками, оскільки проживає по сусідству з ними. У своїх показаннях [PERSON] підтвердила, що [PERSON] разом з сином [PERSON] проживає по сусідству у [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у цьому будинку та селі не з`являлася вже близько 3-х років поспіль. [PERSON] зазначила, що жодного разу не бачила [PERSON] разом з сином, у тому числі не бачила, щоб вона приїжджала на сімейні свята, дні народження, була на випускному сина з дитячого садочку. [PERSON] підтвердила, що утриманням, вихованням та доглядом [PERSON] займається [PERSON] , якому також допомагають його батьки. [PERSON] особисто спілкувалася з [PERSON] , який жодного разу у розмові нічого не казав про свою матір [PERSON] . [PERSON] підтвердила, що [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки ані [PERSON] , ані його батьки ніколи не були проти її спілкування з сином, не створювали жодних перешкод у цьому. Однак [PERSON] не бажає спілкуватися зі своїм сином, проявляє байдужість по відношенню до нього. [PERSON] також підтвердила, що їй відомо про зловживання [PERSON] алкогольними напоями. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , у своїх показаннях зазначила, що особисто знайома з позивачем [PERSON] , оскільки є хрещеною матір`ю по відношенню до [PERSON] . Крім того, [PERSON] зазначила, що особисто знайома з відповідачкою [PERSON] близько 12 років. У своїх показаннях [PERSON] зазначила, що [PERSON] була дитиною-сиротою, про неї піклувалася лише бабуся. [PERSON] завжди втікала з дому, поверталася тільки після звернення в поліцію. З 2015 року [PERSON] вела аморальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, продовжувала тікати з дому. Коли [PERSON] познайомилася з [PERSON] , то її спосіб життя змінився, вона стала більш відповідальною. Однак після народження сина [PERSON] , [PERSON] повернулася до аморального способу життя, зловживання алкогольними напоями. [PERSON] підтвердила, що [PERSON] дійсно працювала у дитячому садочку, де під час виконання трудових обов`язків вживала алкогольні напої, після чого забрала сина [PERSON] і зникла у невідомому напрямку. Лише завдяки зверненню в поліцію вдалося тоді встановити місце перебування [PERSON] та дитини. [PERSON] відмовилася повертатися додому та зникла десь на півроку. [PERSON] зазначила, що на той момент у [PERSON] на банківському рахунку були грошові кошти у розмірі 40 000 грн. 00 коп., які їй дали батьки [PERSON] . Коли вказані гроші закінчилися, то [PERSON] повернулася додому, благала її пробачити, прийняти назад. [PERSON] підтвердила, що [PERSON] жодним чином не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням та вихованням сина, не бере жодної участі у його життєствердженні, утриманні та догляді, є байдужною по відношенню до дитини, не телефонує сину, не дарує йому подарунків. [PERSON] зазначила, що особисто спілкувалася з [PERSON] , який у розмові казав, що мати не телефонує йому, не цікавиться його життям та не дарує йому подарунки. Вихованням, утриманням та доглядом сина займається виключно [PERSON] та його батьки. [PERSON] у своїх показаннях зазначила, що їй відомо про те, що [PERSON] на даний момент часу продовжує вести аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Таким чином, допитані у судовому засіданні свідки у своїх показаннях підтвердили, що відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення проти громадського порядку. З 2021 року [PERSON] свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, не бере участі у його вихованні, утриманні, догляді та подальшому влаштуванні у житті, жодним чином не проявляє інтерес щодо своєї дитини, не приїжджає до нього у гості, не вітає з днем народження, не з`являється за місцем його навчання, не телефонує. При цьому будь-які перешкоди у виконанні [PERSON] своїх батьківських обов`язків немає. Вихованням, утриманням та доглядом дитини займається позивач [PERSON] та його батьки. В судовому засіданні були досліджені письмові докази по справі. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.12.2016 року (а.с. 18) судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області складено відповідний актовий запис № 484. Батьками [PERSON] зазначаються [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.02.2018 року (а.с. 55) судом встановлено, що 09.02.2018 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області складено відповідний актовий запис № 45. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». З рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13.06.2023 року у справі № 363/2097/23 (а.с. 54,56), яке набрало законної сили 14.07.2023 року, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишила своє шлюбне прізвище. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.08.2023 року судом встановлено, що 02.08.2023 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 229. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». З свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18.06.2024 року судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] повернула собі дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». З наданої відповідачем копії її паспорту вбачається, що на даний момент часу документи на її ім`я оформлені на шлюбне прізвище « [PERSON] », у зв`язку з тим, що вона не встигла ще їх переоформити. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . З нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні від 17.03.2023 року НСЕ 811731, що зареєстрований в реєстрі під № 147 (а.с. 22-23), судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] погодили, що місцем проживання їх сина - [PERSON] , [INFO] , є місце проживання батька, тобто [PERSON] . Положеннями вказаного договору жодним чином не обмежується участь [PERSON] у вихованні, утриманні, спілкуванні з дитиною та не скасовує обов`язків [PERSON] щодо виховання та утримання сина. З акту обстеження умов проживання від 28.02.2024 року, складеного Службою у справах дітей Боярської міської ради (а.с. 19), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою створено належні умови для проживання, навчання, виховання дитини. Факт проживання [PERSON] за цією адресою не зафіксовано. З характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 1-Б класу Тарасівського академічного ліцею від 23.02.2024 (а.с. 15), вбачається, що [PERSON] навчається в ліцеї з 1 вересня 2023 року. За час навчання [PERSON] зарекомендував себе позитивно. З характеристики слідує, що тато та бабуся учня приділяють належну увагу вихованню і навчанню дитини, [PERSON] забезпечений усіма необхідним для навчання, завжди вчасно приходить до школи, не пропускає уроків без поважних причин. Факт участі [PERSON] у процесі навчання дитини не зафіксовано. З листа КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги Боярської міської ради» № 125 від 12.03.2024 року (а.с. 30), декларації № 0001-61ТЗ-М010 вбачається, що здоров`ям [PERSON] , [INFO] , займається виключно [PERSON] . З наданих суду документів (а.с. 31, 89) вбачається, що [PERSON] офіційно працевлаштований в ТОВ «НЕО-ТРАНС» з 29.08.2023 року, за місцем роботи характеризується позитивно, має стабільний дохід для забезпечення сина всім необхідним. З вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2016 року у справі № 761/33175/15-к (а.с. 131-132) судом встановлено, що [PERSON] притягувалася до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України, була засуджена до покарання у виді 1 року позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України. Як слідує з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.11.2017 року [PERSON] було звільнено від призначеного покарання у зв`язку зі спливом іспитового строку. З відзиву [PERSON] на позовну заяву (а.с. 138) слідує, що [PERSON] дійсно свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина - [PERSON] , [INFO] , не має жодного інтересу до процесу його виховання, утримання та догляду, не цікавиться його життям, оскільки намагається влаштувати особисте життя. Рішенням Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області № 9/63 від 14.03.2024 року (а.с. 49-51) затверджено висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] . З висновку вбачається, що [PERSON] неодноразово у 2022 році притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, ч. 1 ст. 178 КУпАП, ч. 1 ст. 175-1 КУпАП. [PERSON] проживає разом з батьком - [PERSON] , який займається його вихованням, утриманням, доглядом. [PERSON] офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, забезпечує дитину всіма необхідними речами. [PERSON] вихований, спокійний, охайний, одягнений у нові та чисті речі, за місцем його проживання створено всі належні умови для навчання і відпочинку. У свою чергу, [PERSON] жодної участі у житті сина не приймає. У зв`язку з цим органом опіки та піклування прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина. У зв`язку з цим суд також звертає увагу, що одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". На підставі вищевикладеного, враховуючи показання допитаних у судовому засіданні свідків, враховуючи досліджені матеріали позовної заяви та письмові докази по справі, судом встановлено, що [PERSON] , яка є рідною матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 2021 року і по сьогоднішній день, тобто протягом тривалого часу, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, не бере жодної участі у вихованні та утриманні дитини; взагалі не спілкується з дитиною та не бере участі в її житті; дитина проживає з батьком [PERSON] , який проявляє до неї почуття любові, доглядає, виховує, утримує, піклується про здоров`я, готує до самостійного життя, проводить з нею відпочинок та дозвілля, опікується розвитком дитини, самовизначенням її у житті. З початком повномасштабного вторгнення російської федерації, що створило щоденну загрозу для життя і здоров`я кожної особи на території України, особливо такої вразливої категорії населення як діти, [PERSON] жодного разу не поцікавилися життям та здоров`ям малолітнього [PERSON] , не телефонувала, не приїжджала, не переймалися його життям взагалі. При цьому судом встановлено, що жодних перешкод для [PERSON] у спілкуванні з дитиною не створювалося. [PERSON] , тривалий час зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, притягувалася неодноразово до адміністративної, а також до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушень проти громадського порядку та безпеки. [PERSON] , не зважаючи на обізнаність щодо порушення питання про позбавлення її батьківських прав, надала суду свої пояснення, в яких підтвердила байдужість до свого сина та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , попри наявність вільної можливості у спілкуванні з дитиною та виконанні по відношенню до неї батьківських обов`язків, починаючи з 2021 року, фактично самоусунулася від виховання та утримання сина [PERSON] . У Постанові КЦС ВС від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18 зроблено висновок, що з урахуванням принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі не підтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. У Постанові КЦС ВС від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19 зроблено висновок, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставою для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав. У Постанові КЦС ВС від 08.12.2021 року у справі № 311/563/20 зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність факту ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] , [INFO] , а саме факт свідомої винної поведінки у виді самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на обставини, встановлені судом в судовому засіданні, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав є заходом, що в даному випадку буде відповідати найкращим інтересам дитини. У зв`язку з цим позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З позовної заяви вбачається, що при поданні позову позивачем понесено судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору (1211 грн. 20 коп.). У зв`язку з задоволенням позовних вимог понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved