Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 12.09.2024 надійшла позовна заява від АТ «РВС Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування поданого позову АТ «РВС Банк» зазначено про те, що між [PERSON] та АТ «РВС Банк» була укладена Заява-Договір № 0043595 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписанням вищезазначеної Заяви-Договору [PERSON] акцептувала публічну пропозицію банку щодо укладення договору (оферту) та уклала, у такий спосіб, з АТ «РВС Банк» Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та підтвердила, що ознайомлена з інформацією, що міститься в тарифах банку та правилах користування платіжними картками АТ «РВС Банк», що є складовою частиною публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до Договору про комплексне обслуговування фізичних осіб, сума кредиту становить 10256,41 грн., що надається строком на 24 місяці. Процентна ставка за користування кредитом становить 18% річних. Тип процентної ставки фіксована. Разова комісія при видачі кредиту: 2.5% від суми наданого кредиту. Щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3% від суми наданого кредиту. Кредит надається клієнту на споживчі потреби, спосіб видачі переказ на картковий рахунок Клієнта № [NUMBER] . Заборгованість за Договором погашається позичальником щомісячно, до 01 числа, у вигляді обов`язкового платежу в розмірі 819,73 грн. шляхом зарахування коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я позичальника в банку. Разом з тим, позивач стверджує, що [PERSON] свої зобов`язання за Договором не виконує, у зв`язку з чим у неї наявна прострочена заборгованість у розмірі 16979,57 грн. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Кредитним договором, що є порушенням законних прав ті інтересів позивача та причиною звернення АТ «РВС Банк» за захистом своїх прав. Представник позивача АТ «РВС Банк» у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, у прохальній частині позову клопотав про розгляд справи за відсутності представника позивача, вимоги заяви підтримав, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача адвокат Возняк А.Г., у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині основної суми заборгованості, та зазначила про те, що [PERSON] дійсно за викладених у позовній заяві обставин отримувала кредит у АТ «РСВ «Банк», однак внаслідок скрутного матеріального становища не мала змоги належним чином виконувати свої зобов`язання за договором. Кошти, які вона отримала, були використані на лікування. Просила суд обмежитись стягненням лише основної суми заборгованості (тіла кредиту). Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. У визначену дату та час судового засідання позивач у справі до суду не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений. Разом із позовною заявою заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 01.11.2019 між [PERSON] та АТ «РВС Банк» була укладена Заява-Договір № 0043595 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписанням вищезазначеної Заяви-Договору [PERSON] акцептувала публічну пропозицію Банку щодо укладення договору (оферту) та уклала, у такий спосіб, з АТ «РВС Банк» Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, зміст якого викладений у Заяві-Договорі, публічній пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - Публічна пропозиція) та тарифах Банку, що розміщені на сайті Банку. Окрім того, підписання вказаної Заяви-Договору відповідачка погодилась, що вказана Заява разом із публічною пропозицією, паспортом споживчого кредиту та графіком погашення складають договір про надання банківських послуг, укладення якого [PERSON] підтвердила та зобов`язалась виконувати. (п. 2 Заяви-Договору). За умовами Заяви-Договору від 01.11.2019 [PERSON] було надано споживчий кредит у розмірі 10256,41 грн строк на 24 місяці із застосування фіксованої процентної ставки 18 % річних та сплатою комісії разової за видачу кредиту у розмірі 2,5 % від суми наданого кредиту і щомісячної комісії у розмірі 3 % за супроводження кредиту. Як вбачається із погодженого відповідачкою графіку платежів, заборгованість за Договором погашається позичальником щомісячно, до 01 числа, у вигляді обов`язкового платежу в розмірі 819,73 грн. шляхом зарахування коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я позичальника в банку (п. 3 Заяви-Договору). Вказана Заява-Договір разом із паспортом споживчого кредиту, графіком платежів з аналогічними Договору умовами та розрахунку загальної вартості споживчого кредиту підписана [PERSON] власноручним підписом, що свідчить про її повне погодження умов Договору. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредитні кошти в обсязі, обумовленому Договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 01.11.2019 по 14.08.2024. Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості за Договором № 0043595 від 01.11.2019, станом на 14.08.2024 відповідачка свої зобов`язання до Договором на виконала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 16979,57 грн, з яких: 9119,66 грн заборгованість за тілом кредиту, 1534,15 грн заборгованість по процентах, 200,00 грн пеня а прострочення сплати заборгованості по кредиту, 6125,76 грн заборгованість по комісії. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідачки на його користь разом із понесеними судовими витратами, що складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем АТ «РВС Банк» та відповідачкою [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 01.11.2019 між АТ «РВС Банк» та [PERSON] було укладено Заява-Договір № 0043595 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за якою позичальниця отримала кредитні кошти у сумі 10256,41 грн, про що свідчить виписка по рахунку [PERSON] за період з 01.11.2019 по 14.08.2024. Зі змісту розрахунку заборгованості за Договором № 0043595 від 01.11.2019 відповідачка свої зобов`язання до Договором на виконала, не повернула позивачу кредиті кошти та не сплатила погоджені проценти за користування ними. Суд зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Зазначений висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Тобто, виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними. Відтак, перед судом позивачем належними та допустимими доказами доведено факт надання відповідачці кредитних коштів та погодження останньою умов кредитування у АТ «РВС Банк» в частині оплатності кредитного договору та відповідного стягнення процентів за користування кредитними коштами, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Разом з тим, щодо вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредиту суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Вказана позиція послідовно підтримана у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2023 року по справі № 204/224/21. Згідно змісту зазначеної постанови якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Отже, зважаючи на зазначене вище, суд сприймає умову кредитного договору № 0043595 від 01.11.2019, укладеного між АТ «РВС Банк» та [PERSON] в частині стягнення щомісячних комісійних платежів, як таку, що є несправедливою по відношенню до позичальниці та спрямовану на погіршення її становища усупереч приписам чинного законодавства, а тому не підлягає до включення до загальної суми заборгованості за згаданим кредитним договором. Відтак, слід відмовити у задоволенні позову у цій частині. Окрім того, щодо нарахування позивачем штрафу та пені за прострочення сплати заборгованості по кредиту у розмірі 200 грн, суд зазначає, що з огляду на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також цією нормою установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, нараховані позивачем штраф та пеня підлягають списанню на підставі зазначених вище положень законодавства. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що поданий АТ «РВС Банк» до [PERSON] підлягає до часткового задоволення та з відповідачки на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 0043595 від 01.11.2019 у сумі 10653,81 грн, з яких: 9119,66 грн заборгованість за тілом кредиту, 1534,15 грн заборгованість по процентах. Розподіл судових витрату справі. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду АТ «РВС Банк» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки позов АТ «РВС Банк» до [PERSON] задоволено частково, з останньої на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1519,93 грн із розрахунку: 10653,81*2422,40/16979,57.

Outcome: partial