Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 152 054 (сто п`ятдесят дві тисячі п`ятдесят чотири гривні) грошової компенсації 1/2 частини вартості спільного автомобіля Mazda 3, ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ/САR -GENERAL, СЕДАН - В, номер кузова - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , припинивши право його спільної сумісної власності. - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Mazda 3, ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ/САR -GENERAL, СЕДАН - В, номер кузова - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який на даний момент розірвано. У шлюбі подружжям був придбаний автомобіль Mazda 3, ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ/САR -GENERAL, СЕДАН - В, номер кузова - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Власником авто було записано відповідача, проте фактично транспортним засобом користується позивач. У зв`язку з цим, у позивача виникла необхідність звернутись до суду з позовом щодо поділу майна, яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме зазначений вище автомобіль. Оскільки автомобіль є річчю неподільною та після розірвання шлюбу ним користується позивач, то є необхідність у судовому порядку припинити право спільної сумісної власності на автомобіль. Позивач не відмовляється сплатити на користь відповідача грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості даного майна. Ухвалою суду від 11.06.2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 23.07.2024 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримали та просили задовольнити. 31.10.2024 до суду надійшла заява відповідача, в якій [PERSON] вимоги позивача визнав та підтримав у повному обсязі. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 200, 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 цієї статті визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 25 лютого 2015 року за актовим записом № 248. У сумісному шлюбі подружжям був придбаний автомобіль Mazda 3, ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ/САR -GENERAL, СЕДАН - В, номер кузова - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію право власності на автомобіль, власником авто зазначено відповідача, проте фактично транспортним засобом користується позивач. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17.10.2023р. у справі № 757/28071/23-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Згідно звіту про оцінку зазначеного автомобіля, виконавцем якого є ТОВ «ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ РЕАЛ ЕСТЕЙТ СІТІ», сертифікат СОД № 14/2024 від 12.01.2024 року, виданий Фондом державного майна України, ринкова вартість автомобіля Mazda 3, ЛЕГКОВИЙ - ЗАГАЛЬНИЙ/САR -GENERAL, СЕДАН - В, номер кузова - [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату оцінки, без ПДВ становить: 304 108 (триста чотири тисячі сто вісім гривень). Грошова компенсація у розмірі 1/2 частини вартості даного майна становить 152 054 (сто п`ятдесят дві тисячі п`ятдесят чотири гривні). Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення, суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що під час розгляду справи сторона відповідача визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що враховуючи те, що зазначений автомобіль набутий сторонами в період шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, наявні підстави для поділу майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, залишивши його у користуванні позивача та компенсувавши відповідачу половину вартості цього майна. Враховуючи наведене,

Outcome: approved