Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Представник ТДВ «СК «Віді-Страхування» звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 липня 2021 року між ТДВ «СК «Віді-Страхування», АТ «Ощадбанк» та [PERSON] (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту АС-016841 (застрахований транспортний засіб «Toyota RAV4 Hubrid», номер кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ). 19 березня 2024 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу та транспортного засобу «Kia Sportage», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, а за фактом дорожньо-транспортної пригоди щодо відповідача було складено адміністративний матеріал за ст.124 КУпАП. 31 травня 2024 року постановою Подільського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення. 08 квітня 2024 року до ТДВ «СК «Віді-Страхування» звернувся [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком у відповідності до умов договору страхування, та 16 квітня 2024 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 345 286,99 грн. Зазначає, що відповідач керував транспортним засобом «Kia Sportage», реєстраційний номер [NUMBER] , за відсутності чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з вищезазначеним представник позивача звернулась до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь ТДВ «СК «Віді-Страхування» суму в розмірі 345 286,99 грн. як відшкодування шкоди та сплачений судовий збір у розмірі 5 179,29 грн. 24 вересня 2024 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в системі «Електронний суд» сформувала заяву в якій просила суд розглядати справу за відсутності їх представника за наявними в матеріалах справи доказами, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, а також не заперечувала проти заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст.128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 21 листопада 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що між ТДВ «СК «Віді-Страхування» (страховик), [PERSON] (страхувальник) та АТ «Ощадбанк» (вигодонабувач) було укладено договір АС-016841 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням наземним транспортним засобом «Toyota RAV4 Hybrid», номер кузову [NUMBER] (а.с. 5-9). Матеріалами справи підтверджено, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року, яка набрала законної сили 11 червня 2024 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а. с. 27). Зі змісту вказаної постанови судом встановлено, що 19 березня 2024 року о 17 годинф 45 хвилин водій [PERSON] у м. Києві на вул. Набережно-Рибальській,3, керуючи автомобілем «KIA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався попереду, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У матеріалах справи також наявна довідка №3024082368582564 про дорожньо-транспортну пригоду, надана УПП в місті Києві від 16 квітня 2024 року з вих. №13334 41/11/5-2024, в якій зазначено, зокрема, дату та час вчинив ДТП: 19 березня 2024 року 17:45, а також містяться дані про учасників: транспортний засіб «Kia Sportage», з номерним знаком [NUMBER] , № кузова, рами чи шасі [NUMBER] , який належить ТОВ «Блю Бірд», під керуванням [PERSON] , та транспортний засіб «Toyota RAV4 Hybrid», з номерним знаком [NUMBER] , № кузова, рами чи шасі [NUMBER] , який належить [PERSON] , який ним керував (а. с. 26) Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Також у матеріалах справи наявні запит ТДВ «СК «Віді-Страхування» від 08 серпня 2024 року, який направлявся на адресу ТОВ «Блю Бірд», та відповідь ТОВ «Блю Бірд» від 19 серпня 2024 року на вказаний запит з інформацією про те, що на момент ДТП 19 березня 2024 року між [PERSON] і ТОВ «Блю Бірд» трудовий договір чи цивільно-правовий договір укладено не було, а 19 березня 2024 року він керував транспортним засобом «Kia Sportage», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не виконуючи ніяких трудових обов`язків, а це був звичайний тест-драйв автомобіля (а. с. 28-29). Відповідно до страхового акту №18466 від 15 квітня 2024 року, розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику [PERSON] , у зв`язку з ДТП, що сталось 19 березня 2024 року, становить 345 286,99 грн. (1 850 грн. - витрати за послуги евакуатора; 343 436,99 грн. - вартість відновлювального ремонту) (а. с. 20). Також судом встановлено, що згідно з платіжних інструкцій АБ «Укргазбанк» № 1396 від 16 квітня 2024 року ТДВ «СК «Віді-Страхування» було перераховано на рахунок ТОВ «Віді Автострада» страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу державний реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 343 436,99 грн., а також було перераховано на рахунок [PERSON] 1850 грн. (а. с. 21-22). Статтею 25 ЗУ «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно з ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика (позивач), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином у зобов`язанні відбулася заміна кредитора: потерпілий передав страховику своє право вимоги до особи відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок чого позивач виступає замість потерпілої особи, у відносинах пов`язаних з отриманням відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу «Toyota RAV4 Hybrid», державний номерний знак [NUMBER] . Судом також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується роздруківками з офіційного сайту МТСБУ (а. с. 30-31). Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню ТДВ «СК «Віді-Страхування», визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тому визначаючи розмір шкоди, яку відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується відповідними документами СТО, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищення або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Разом з тим, відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних заперечень з приводу заявленої до стягнення суми шкоди. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України, доказами, і не спростовані відповідачем. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд, проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позивач виконав покладений на нього законом обов`язок з відшкодування шкоди заподіяної з вини відповідача, а тому до позивача, як до страховика, перейшло право вимоги до відповідача, як винної особи за завдані збитки у вигляді виплаченого відшкодування в розмірі 345 286,99 грн. Враховуючи викладене, розглядаючи вказаний спір у межах заявлених вимог, оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява є законною і обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі в розмірі 5179,29 грн., оскільки позовні вимоги задоволенні в повному обсязі.

Outcome: approved