Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Камібо» про визнання повідомлення-вимоги від 27.09.2018 за вих.№ 22/1825 недійсною. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 28.08.2013 між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір як забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Т.Е.К.» за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013. Відповідно до додаткової угоди про припинення кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013, укладеної між відповідачем та ТОВ «Т.Е.К.» 11.09.2014, вказаний кредитний договір № 129/08-13 від 28.08.2013 було припинено. В зв`язку з припиненням основного зобов`язання між позивачем та відповідачем, останнім видано довідку від 11.09.2014 за вих.№591 про погашення заборгованості ТОВ «T.E.K.» в повному обсязі та відсутність претензій до позичальника та заставодавців, а також видано відповідний лист від 12.09.2014 №б/н на адресу нотаріуса щодо припинення державної реєстрації іпотеки та обтяження на предмет іпотеки за Іпотечним договором в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (копії Листів додаються). На підставі вказаного листа ПАТ «Банк Камібо» від 12.09.2014 № б/н, приватним нотаріусом Київського МНО Верповською О.В. 12.09.2014 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні записи про припинення іпотеки та обтяження на предмет іпотеки за Іпотечним договором. (копії Витягів додаються). Ухвалою судді Ірпінського міського Київської області Карабаза Н.Ф. від 29.12.2018 справу за вказаним позовом призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 07.03.2019 відповідач подав відзив по справі, в якому вважав вимоги викладені у позовній заяві неправомірними, виходячи з наступних обставин. 28.08.2013 між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Т.Е.К» було укладено кредитний договір № 129/08-13. 28.08.2013 з метою забезпечення вищевказаного кредитного договору між банком та [PERSON] (Іпотекодавцем) було укладено Договір іпотеки, який посвідчено Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Білоконь С.И, зареєстровано в реєстрі за №1336 (далі - іпотечний договір). Відповідно до п. 1.5. іпотечного договору предмет іпотеки: земельна ділянка площею 2,4797 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0119; земельна ділянка площею 1,6977 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0117; земельна ділянка площею 1064 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0090; земельна ділянка площею 0,8028 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0093. Також на забезпечення виконання кредитного договору були укладені: договір іпотеки від 28.08.2013 посвідчений Білоконь С.І., приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, за реєстровим №1337 (іпотекодатель - [PERSON] ); договір іпотеки від 28.08.2013 посвідчений Білоконь С.І., приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, за реєстровим №1335 (іпотекодатель - [PERSON] ). Отже, вимоги відповідача обумовлюються договірними зобов`язаннями, які існують між відповідачем та боржником та відповідно до вимог законодавства повинні виконуватись належним чином. Відповідач вважає, що зобов`язання за кредитним договором не були виконані належним чином з наступних підстав. Затверджено акт комісії з перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності від 18.07.2018 року, яким виявлено ознаки нікчемності, передбачені в п.7 з ст.38 Закону, в наступних правочинах: Правочин щодо відступлення/розірвання/ припинення Договору іпотеки від 28.08.2013 посвідчений Білоконь С.І., приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, за реєстровим № 1337. Правочин щодо відступлення/розірвання/припинення Договору іпотеки від 28.08.2013 посвідчений Білоконь С.I., приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, за реєстровим № 1336. Правочин щодо відступлення/розірвання/ припинення Договору іпотеки від 28.08.2013 посвідчений Білоконь С.I., приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, за реєстровим № 1335. Застосовано наслідки нікчемності правочинів, в т.ч. здійснено зворотні транзакції по рахунку за нікчемним правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК). Отже, нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Так, відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Враховуючи вищевикладене, боржника було повідомлено про необхідність повного та належного виконання умов кредитного договору, оскільки здійснення ліквідації банку не змінює спосіб та порядок виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором та не позбавляє банк, в разі порушення умов кредитного договору, права вимагати сплати штрафних санкцій та/або примусового стягнення заборгованості в порядку, визначеному договором. Розрахунки за усіма договорами мали проводитися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку, відкритого в ПАТ «Банк Камбіо», на кореспондентський рахунок банку, з котрого в подальшому кошти спрямовувались на рахунок відкритого також у ПАТ «Банк Камбіо», а потім в свою чергу на позичкові рахунки боржника. Ухвалою судді Ірпінського міського Київської області Карабаза Н.Ф. від 19.12.2019 справу за вказаним позовом передано для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2020 справу за вказаним позовом прийнято до провадження судді Новака Р.В. та призначено до розгляду за правилами (загального) позовного провадження. 10.09.2021 через канцелярію суду було подано клопотання про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ТОВ «ФК «Інвстхіллс веста», оскільки 22.10.2019 між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «ФК Інвестхіллс Веста», як новим кредитором був укладений договір №14 про відступлення прав вимоги та майнових прав за результатами відкритих торгів (аукціону). Протокольною ухвалою суду від 16.02.2022 було залучено у якості третьої особи яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ТОВ «ФК Інвестхіллс Веста». Ухвалою суду від 02.11.2022 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2023 позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Банк Камібо», третя особа: ТОВ «ФК Інвестхіллс Веста» про визнання повідомлення-вимоги від 27.09.2018 за вих.№ 22/1825 недійсною задоволено. 09.01.2024 до суду звернувся представник відповідача ПАТ «Банк Камбіо» - Кібець Р.Р. із заявою про перегляд заочного рішення, мотивуючи тим, що участь у розгляді справи відповідач не приймав з об`єктивних причин, починаючи з 21.02.2020 будь-яких процесуальних документів та судових повісток по справі № 367/8511/18-ц не надходило на поштову адресу ПАТ «Банк Камбіо» (01103, м. Київ, вул.. Драгомирова, 10/10) з якої здійснюється переадресація на адресу з питань ліквідації Банку (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17). Повний текст заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2023 у справі № 367/8511/18-ц було доставлено до Електронного кабінету ЕСІТС 19.12.2023 о 21:44, що підтверджується «Карткою руху документа ЕСІТС». Крім того, у зв`язку з необізнаністю про судовий розгляд, відповідач був позбавлений можливості надати докази, що можуть вплинути на результат справи. Ухвалою суду від 23.04.2024 скасовано заочне рішення від 19.05.2023 за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Банк Камібо», третя особа: ТОВ «ФК Інвестхіллс Веста» про визнання повідомлення-вимоги від 27.09.2018 за вих. № 22/1825 недійсною. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 03.05.2024 представник відповідача - Кібець Р.Р. подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Зокрема, зазначав, що у справах 910/399/20 та 910/9504/21 суди встановили, що погашення заборгованості за кредитним договором відбулося за рахунок депозитних коштів. Перерахування коштів проводилося у межах банку в період неспроможності виконання грошових зобов`язань, без залучення реальних коштів в оплату договору. Суди також встановили обставини нікчемності операції, проведеної 11.09.2014, з перерахування боржником коштів в сумі 30000000,00 грн в силу приписів п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також договорів, що укладені за результатами такої операції, оскільки таким погашенням було порушено суть та мету встановлених постановою НБУ від 19.08.2014 № 510/БТ обмежень щодо прийняття розрахунків через кореспондентський рахунок НБУ. Крім того, представник позивача під час розгляду даної справи просив врахувати правові висновки викладені в постанові Великої Падати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі 910/10784+16 (провадження 12-30гс21). 06.09.2024 представник позивача - адвокат Перевощикова Т.М. подала до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 11.09.2024 задоволено заяву представника позивача - адвоката Перевощикової Т.М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 18.09.2024 закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Перевощикова Т.М. просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача - Кібець Р.Р. заперечував проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про дату, місце та час судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Суд встановив, що 28.08.2013 між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Т.Е.К.» було укладено кредитний договір № 129/08-13, відповідно до якого ПАТ «Банк Камбіо» надав ТОВ «Т.Е.К.» грошові кошти у розмірі 30 000 000,00 грн. зі строком повернення до 30.12.2015 (т. 1 а.с. 199-202). 28.08.2013 між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір як забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Т.Е.К.» за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 (т. 1 а.с. 16-23). Відповідно до додаткової угоди про припинення кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013, укладеної між відповідачем та ТОВ «Т.Е.К.» 11.09.2014, вказаний кредитний договір № 129/08-13 від 28.08.2013 було припинено (т. 1 а.с. 206). В зв`язку з припиненням основного зобов`язання між ТОВ «Т.Е.К.» та відповідачем, останнім видано довідку від 11.09.2014 за вих.№591 про погашення заборгованості ТОВ «T.E.K.» в повному обсязі та відсутність претензій до позичальника та заставодавців, а також видано відповідний лист від 12.09.2014 №б/н на адресу нотаріуса щодо припинення державної реєстрації іпотеки та обтяження на предмет іпотеки за іпотечним договором в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (т. 1 а.с. 24). На підставі вказаного листа ПАТ «Банк Камібо» від 12.09.2014 № б/н, приватним нотаріусом Київського МНО [PERSON] 12.09.2014 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні записи про припинення іпотеки та обтяження на предмет іпотеки за Іпотечним договором. (т. 1 а.с. 25-40, 198). 17.10.2018 на адресу [PERSON] надійшло повідомлення-вимога публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» від 27.09.2018 за вих.№22/1825, відповідно до тексту якого відповідач з посиланням на іпотечний договір, що був свого часу укладений між позивачем та відповідачем 28.08.2013, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського МНО Київської області Білоконь С.І., зареєстрований в реєстрі за № 1336 (далі - Іпотечний договір), та на підставі ст.ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вимагає від позивача у тридцяти денний строк з моменту отримання вказаної письмової вимоги сплатити на користь відповідача загальну суму 51481643,84 грн., а також повідомляє, що в разі невиконання чи виконання не в повному обсязі вимоги щодо сплати вказаної суми, відповідачем будуть вчинені дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом набуття права власності за відповідачем на предмет іпотеки Т. 1 а.с. 11-15). 22.10.2019 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», як новим кредитором, був укладений договір №14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав за результатами відкритих торгів (аукціону), відповідно до умов якого Банк відступив на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права вимоги та майнові права Банку до ТОВ «Т.Е.К.» за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, Іпотечним договором № 1335 з [PERSON] від 28.08.2013, Іпотечним договором №1336 з [PERSON] від 28.08.2013 та Іпотечним договором № 1337 з [PERSON] від 28.08.2013, предметом іпотеки за якими виступали 8 земельних ділянок під кадастровими номерами: 3210945600:01:074:0118, 3210945600:01:074:0092, 3210945600:01:074:0094, 3210945600:01:074:0116, 3210945600:01:074:0119, 3210945600:01:074:0117, 3210945600:01:074:0090, 3210945600:01:074:0093 (т. 2 а.с. 6-11). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц та від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив визнати недійсним повідомлення-вимогу ПАТ «Банк Камбіо» від 27.09.2018 вих. № 22/1825, адресовану ТОВ «Т.Е.К.» та [PERSON] , щодо сплатити на користь ПАТ «Банк Камбіо» заборгованості на загальну суму 51481643,84 грн. [PERSON] , посилаючись на повне виконання 11.09.2014 ТОВ «Т.Е.К.» зобов`язань за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, укладеним між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Т.Е.К.», вважає необґрунтованим оспорюване повідомлення-вимогу від 27.09.2018 вих. № 22/1825. Разом з тим, суд вважає, що звертаючись до суду з позовом позивач повинен був пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і була б призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. У постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 723/2196/19 вказано, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Як визначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. У позовній заяві [PERSON] не зазначає, яке саме його право було порушено ПАТ «Банк Камбіо», який надіслав оспорюване повідомлення-вимогу. Оспорюване повідомлення-вимога не є документом, який сам по собі створює, змінює чи припиняє будь-які права та обов`язки. Доводи [PERSON] про порушення його прав, свобод чи інтересів не містять обґрунтування негативного впливу оспорюваного повідомлення-вимоги на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси. Доказів настання негативних для позивача наслідків, які б порушували його права, свободи та/чи інтереси, в результаті надіслання ПАТ «Банк Камбіо» оспорюваного повідомлення-вимоги, матеріали справи не містять. Отже, суд дійшов висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. При цьому суд враховує, що встановлення обставин виконання зобов`язань за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, укладеним між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Т.Е.К.», не входить в предмет доказування у цій справі. Надіслання ПАТ «Банк Камбіо» оспорюваного повідомлення-вимоги ПАТ «Банк Камбіо» від 27.09.2018 року вих. № 22/1825 є правом та дією банку, визначеними положеннями Закону України «Про іпотеку» та умов Іпотечного договору, укладеного 28.08.2013 між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON] , яке не порушує жодного права позивача. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed