Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що з 23.04.2010 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис №473. Від шлюбу мають малолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що сімейне життя з чоловіком не склалося, через відсутність взаєморозуміння, несхожість характерів та різних поглядів на життя, внаслідок чого часто виникають сварки та різні непорозуміння на побутовому ґрунті. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення не згодна. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від позивачки надійшло клопотання, в якому вона просить суд строк на примирення не надавати, задовольнити позовні вимоги, судовий розгляд проводити без її участі, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 24). Відповідач, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав, викликався до суду судовою повісткою за адресою реєстрації (а.с. 22). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.04.2010 року між позивачкою та відповідачем Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , актовий запис № 473 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №725 (а.с. 6). Спільне життя позивачки з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння, несхожість характерів та різних поглядів на життя, внаслідок чого між сторонами виникають сварки та різні непорозуміння на побутовому ґрунті. Враховуючи те, що збереження шлюбу є неможливим, позивачка просить суд розірвати шлюб, оскільки подальше перебування у шлюбі буде суперечити її інтересам. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка в своїй позовній заяві просить суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу, замінити їй прізвище « [PERSON] », яке було набуте у зв`язку із реєстрацією шлюбу, на дошлюбне « [PERSON] ». Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.04.2010 року, виданого Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, дошлюбним прізвищем позивачки дійсно є " [PERSON] ", а тому вимога про заміну прізвища обґрунтована та підлягає задоволенню. Крім цього, з квитанції про сплату судового збору вбачається, що за пред`явлення даного позову позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved