Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного Підприємства «Інформаційні судові системи» про визнання протиправними та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 12.05.2020 позивача було прийнято на посаду директора департаменту координації регіональних підрозділів та підтримки робочих місць Державного Підприємства «Інформаційні судові системи» (далі також - Підприємство). В липні 2020 позивача було переведено на посаду заступника генерального директора Підприємства. 29.11.2021 після виходу з лікарняного, приступивши до виконання своїх посадових обов`язків позивачу стало відомо, що в.о. генерального директора Державного Підприємства «Інформаційні судові системи» Козлов М.В. видав наказ «Про створення комісії з проведення службового розслідування» № 253-ОД від 19.11.2021. Комісія мала розглядати події 19.11.2021, пов`язані з [PERSON] . Головою тимчасово діючої комісії був призначений головний інженер Підприємства Калуга В.А. Висновком комісії, під головуванням Калуги В.А. , було те, що в діях позивача не було жодних порушень. Висновком комісії, під головуванням Лизогуба В.В., також було те, що в діях [PERSON] не було жодних порушень. Однак, в.о. генерального директора Державного Підприємства «Інформаційні судові системи» Козлов М.В., на підставі того ж наказу визначає вже третю за складом тимчасово діючу комісію під головуванням начальника відділу супроводу онлайн- сервісів департаменту ЦАМ та СС Коваля В. Е . В результаті був виданий наказ «Про дисциплінарне стягнення на [PERSON] » № 266-ОД від 08.12.2021 та наказ «Про припинення трудового договору» № 121-К від 08.12.2021. Позивач вказує, що він порушень трудової дисципліни не допускав, посадові обов`язки виконував сумлінно. Отже, наказ № 121-К від 08.12.2021 ні по формі, ні по суті не є законним, що є підставою для його скасування. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2022 передано справу за позовом [PERSON] до державного підприємства «Інформаційні судові системи» про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О. М. від 12.08.2022 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення вказаних в ній недоліків. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О. М. від 21.03.2023 відкрито провадження у справі, та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі. Ухвалою суду від 23.11.2023 суддя Печерського районного суду м. Києва Соколов О. М. заявив самовідвід у справі даній справі, та матеріали цивільної справи передано до канцелярії суду для проведення повторного авторозподілу. Згідно Розпорядження керівника апарату Печерського районного суду м. Києва Ліннік Н. В. № 424 від 11.12.2023 року справу № 761/347/22-ц призначено до проведення повторного автоматизованого розподілу справи: у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді по розгляду провадження. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023 року, справу передано для розгляду судді Головко Ю. Г. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 суддею Головко Ю.Г. прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Державного Підприємства «Інформаційні судові системи» про визнання протиправними та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання з`явився позивач, просив задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві, надав пояснення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави та обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 12.05.2020 позивача було прийнято на посаду директора департаменту координації регіональних підрозділів та підтримки робочих місць Державного Підприємства «Інформаційні судові системи» (далі також - Підприємство). В липні 2020 позивача було переведено на посаду заступника генерального директора Підприємства. Копія наказу у Позивача відсутня. Зі слів позивача, 13.11.2021 він отримав травму правої кісті та забій спини. 14.11.2021 після звернення за медичною допомогою в травматологічний пункт, йому була надана медична допомога у вигляді накладання фіксуючої пов`язки та послідуючим направленням спостереження до сімейного лікаря. 15.11.2021 у понеділок, позивач вийшов на роботу та виконував свої посадові обов`язки. 19.11.2021 перебуваючи на робочому місці, самопочуття позивача погіршилось і сімейний лікар наполягав на його приїзді. [PERSON] повідомили, що службовий автомобіль Підприємства має їхати в справах по маршруту який проходив неподалік місця прийому його сімейного лікаря. Водій службового автомобілю мав вирушити по необхідному маршруту та одночасно підвезти [PERSON] і висадити неподалік Центру первинної медико-санітарної допомоги, при цьому не змінюючи свій раніше запланований маршрут пересування. В Печерському районі міста, службовий автомобіль зупинився в великому заторі. Водій повідомив позивача, що на автомобілі не встигне доїхати на необхідний час в заплановане місце, тому він залишить автомобіль біля станції метро і попросив після прийому лікаря повернутися до службового автомобілю та відвезти автомобіль до офісу Підприємства. Прохання водія позивача було задоволено, тому після прийому лікаря залишений водієм службовий автомобіль біля метро [PERSON] було доставлено за фактичним адресом Підприємства, документи та ключі автомобіля були передані в офісі керівнику відділу. Сімейний лікар вирішив, що позивачу потрібно лікуватися в домашніх умовах та відкрив йому лікарняний, чим підтвердив тимчасову непрацездатність позивача, про що [PERSON] було повідомлено відділ кадрів. Відтак, лікарняний позивача був відкритий ввечері 19.11.2021, закритий 26.11.2021 (копія електронного лікарняного додана до матеріалів справи). 29.11.2021 приступивши до виконання своїх посадових обов`язків позивачу стало відомо, що в.о. генерального директора Державного Підприємства «Інформаційні судові системи» Козлов М.В. видав наказ «Про створення комісії з проведення службового розслідування» № 253-ОД від 19.11.2021. Комісія мала розглядати події 19.11.2021, пов`язані з позивачем. Як зазначає відповідач, 19.11.2021 встановлено факт відсутності автомобіля Renault 1,5 DCI 2019 року випуску. Пояснювальною запискою [PERSON] (водій) повідомлено, що він відвозив [PERSON] на його особисте прохання на [ADDRESS] , оскільки робочий час водія закінчувався, [PERSON] сказав залишити йому службовий автомобіль, ключі та документи до нього. Пояснювальною запискою начальника відділу господарського та транспортного забезпечення зазначено, що йому не відома мета поїздок [PERSON] із заступником генерального директором [PERSON] . Наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 19.11.2021 №254-ОД наказано створити комісію щодо виявлення факту відсутності службового автомобіля Renault 1,5 DCI 2019 року випуску. Висновком 25.11.2021 було встановлено, що водієм автотранспортних засобів Підприємства [PERSON] 19.11.2021 було здійснено дві поїздки з [PERSON] за неслужбовими направленнями, після закінчення робочого часу [PERSON] наказав водію віддати ключі та документи на машину. Наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 29.11.2021 №257-0Д було створено тимчасово діючу комісію щодо виявлення факту відсутності службового автомобіля та з метою з`ясування цілей використання 19.11.2021 [PERSON] службового автомобіля. Під час службового розслідування комісією були поставлені питання [PERSON] , які він нарочно отримав (підпис на службовій записці від 01.12.2021) але надати відповіді позивач відмовився. 01.12.2021 було проведено засідання комісії на яке з`явився позивач, засідання було відкладене, у зв`язку з необхідністю надання [PERSON] часу для написання пояснення. 02.12.2021 на засідання комісії [PERSON] не з`явився, про причини не повідомим, про, що складено акт від 02.12.2021. 03.12.2021 на засідання комісії [PERSON] не з`явився, про причини не повідомив, про що складено акт від 03.12.2021. У зв`язку з тим, що Позивач систематично ігнорував прохання Голови тимчасової діючої комісії з проведення службового розслідування [PERSON] , розпорядженням генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» від 03.12.2021 №3-Р, було зобов`язано [PERSON] надати письмові пояснення з приводу поставлених питань у службовій записці на його ім`я. Вищевказане розпорядження Позивач не виконав, про що складено акт від 03.12.2021 та доповідна записка [PERSON] від 03.12.2021. Актом тимчасово діючої комісії з проведення службового розслідування від 03.12.2021 встановлено порушення заступником генерального директора [PERSON] підпунктів 2.3.1, 2.3.4, та 2.3.5 пункту 2.3 розділу II «Створення умов для забезпечення ефективної діяльності та розвитку підприємства» Колективного договору та пунктів 2.5 та 2.40 посадової інструкції заступника генерального директора державного підприємства «Інформаційні судові системи» затверджену наказом від 25.05.2021 №114-ОД відповідальність за що передбачена пунктами 4.2,4.4 та 4.9 посадової інструкції, а саме - використання транспортного засобу державного підприємства «Інформаційні судові системи» в приватних інтересах [PERSON] . Позивач відмовився отримати копію вищевказаного акту, про що складено акт від 07.12.2021. На підставі вищевикладеного від органу управління Державної судової адміністрації України було отримано погодження про звільнення заступника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» [PERSON] (лист від 06.12.2021 №8-21462/21). Наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 08.12.2021 №266-ОД було застосовано до заступника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, п. 1 ст. 41 КЗпП України (наказ позивачу надіслано). Наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 08.12.2021 №121-К припинено трудовий договір на підставі одноразового грубого порушення трудових обов`язків, п. 1 ст. 41 КЗпП України, з вказанням саме якого порушення. Накази ДП «Інформаційні судові системи» від 08.12.2021 №266-ОД, від №121-К позивач відмовився отримати, про що складено акт. Листом від 08.12.2021 ДП «Інформаційні судові системи» було надіслано засвідчену копію наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 08.12.2021 №121-К та зазначено про необхідність прибуття до Підприємства для отримання трудової книжки. Вказаний лист повернувся до Підприємства з відміткою Укрпошти про відмову адресата від отримання листа. Листами від 15.12.2021, від 23.12.2021 ДП «Інформаційні судові системи» було надіслано засвідчену копію наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 08.12.2021 №121-К та зазначено про необхідність прибуття до Підприємства для отримання трудової книжки. Лист від 23.12.2021 позивачем було отримано, але проігноровано. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У ч. 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має враховувати характер проступку, обставини, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен встановити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали (могли настати) внаслідок такого порушення. Грубість порушення трудових обов`язків визначається характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір. Звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, передбачених статтями 148, 149 КЗпП України. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне керування роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 305/1001/18 (провадження № 61-3286св21). Порушення трудових обов`язків з прямим умислом може бути визнано таким, на яке розповсюджується дія п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, навіть за відсутності шкідливих наслідків. Під порушенням трудових обов`язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових обов`язків віднесені обов`язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншими локальними нормативними актами та законодавством про працю. У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі № 505/1452/19 (провадження № 61-7382св22) вказано, що за своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків, яке може бути зафіксоване і в інших актах. У постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 461/4863/16-ц (провадження № 61-20758св18), зазначено, що важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення працівника за порушення, яке має ознаки одноразовості. Так, і рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Також встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Положення статті 149 КЗпП України зобов`язують до прийняття рішення про звільнення працівника за одноразове грубе порушення трудових обов`язків витребувати у нього письмові пояснення. Не можна звільнити за порушення, яке вже потягнуло застосовування інших видів дисциплінарних стягнень. У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався під час вирішення позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Відповідно до підпунктів 2.3.1, 2.3.4, 2.3.5 пункту 2.3 розділу II «Створення умов для забезпечення ефективної діяльності та розвитку підприємства» Колективного договору позивач повинен належним чином (професійно, сумлінно, вчасно, ефективно) виконувати свої обов`язки, визначені трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також накази та доручення Адміністрації. Використовувати надані у розпорядження обладнання, техніку, транспортні засоби та інше майно лише в інтересах Підприємства. На вимогу та у визначений Адміністрацією або безпосереднім керівником строк, надавати письмові пояснення щодо виконання своїх обов`язків, використання робочого часу, дотримання вимог законодавства тощо. Згідно з пунктів 2.5 та 2.40 посадової інструкції заступника генерального директора державного підприємства «Інформаційні судові системи» затверджену наказом від 25.05.2021 №114-ОД повинен забезпечувати збереження, облік матеріально-технічних цінностей та їх ефективне використання на Підприємстві; виконувати завдання та обов`язки, що визначаються Посадовою інструкцією, наказами, розпорядженнями діючими на Підприємстві, а також, в межах своєї компетенції, виконує інші доручення керівництва. Відповідно до пунктів 4.2, 4.4 та 4.9 посадової інструкції заступника генерального директора державного підприємства «Інформаційні судові системи» затвердженої наказом від 25.05.2021 №114-ОД позивач несе відповідальність: за невиконання або несвоєчасне виконання завдань (доручень) керівництва; втрату, псування або використання не за призначенням чи у власних цілях майна, комп`ютерної техніки та засобів інформаційно-телекомунікаційного зв`язку Підприємства; наслідки прийнятих ним рішень, що виходять за межі його повноважень, які визначені чинним законодавством, Статутом Підприємства, іншими нормативними актами. Наказом №103 ОД від 12.05.2021, з метою ефективного використання та належного зберігання службових автомобілів, що належать державному підприємству «Інформаційні судові системи» на праві власності, закріплено службові автомобілі: Renault Sandero 1.5 DCI, 2019 року випуску, шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] за водієм автотранспортних засобів відділу господарського та транспортного забезпечення [PERSON] ; Renault Sandero 1.5 DCI, 2019 року випуску, шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] за начальником відділу господарського та транспортного забезпечення Вишневим П.І . Для забезпечення належного контролю за використанням службових автомобілів, обліку списання палива, працівникам відділу господарського та транспортного забезпечення Підприємства під час здійснення службових поїздок в якості облікового документу використовувати подорожній лист службового легкового автомобіля. Контроль за виконанням цього наказу покладено на заступника генерального директора [PERSON] . З вказаним наказом [PERSON] ознайомився 12.05.2021, про що свідчить підпис останнього на наказі. Наказом №92 ОД від 21.05.2021 з метою забезпечення економного витрачання коштів державного підприємства «Інформаційні судові системи», з 21.05.2020 року встановлено наступний порядок використання транспортних засобів, які знаходяться у розпорядженні Підприємства: - використання транспортних засобів проводити виключно для поїздок, безпосередньо пов`язаних зі службовою необхідністю та за умови попереднього погодження плану поїздки з керівництвом Підприємства; - користування транспортними засобами, які знаходяться у розпорядженні державного підприємства «Інформаційні судові системи» у вихідні та святкові дні здійснюється лише за наявності належним чином оформленого письмового дозволу. Представником відповідача надано суду подорожній лист від 19.11.2021, який підтверджує доводи про неправомірне користування службовим автомобілем, адже в ньому відсутня інформація про службові поїздки які начебто були доручені позивачу, а також чітко вбачається, що автомобіль водієм не здано, загальний пробіг 30 км. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Суд приймає до уваги те, що під час службового розслідування комісією були поставлені питання [PERSON] , які він нарочно отримав (підпис на службовій записці від 01.12.2021), але надати відповіді позивач відмовився. В матеріалах справи наявна копія листа від 08.12.2021, яким ДП «Інформаційні судові системи» було надіслано засвідчену копію наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 08.12.2021 №121-К та зазначено про необхідність прибуття до Підприємства для отримання трудової книжки. Вказаний лист повернувся до Підприємства з відміткою Укрпошти про відмову адресата від отримання листа. Листами від 15.12.2021, від 23.12.2021 ДП «Інформаційні судові системи» було надіслано засвідчену копію наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 08.12.2021 №121-К та зазначено про необхідність прибуття до Підприємства для отримання трудової книжки. Лист від 23.12.2021 Позивачем було отримано 28.12.2021, що підтверджується поштовими відправленнями, та є достатнім доказом того, що особа є повідомленою. Суд звертає увагу, що доводи позивача про неотримання копії наказу про звільнення також спростовуються тим, що копія наказу долучена позивачем до матеріалів позовної заяви. Суд зазначає, що доводи позивача на те, що до нього не можуть застосовуватись відповідальність за вчинення правопорушень, адже він знаходився на лікарняному є безпідставними, адже Позивач не мав права користуватись службовим автомобілем в особистих цілях, що було зроблено ним, як встановлено судовим розглядом під час робочого часу до відкриття лікарняного листа. Перебування на робочому місті [PERSON] 19.11.2021 та виконання службових обов`язків цього дня ним не заперечувалося в судовому засіданні, а отже спростовуються доводи позивача про перебування його на лікарняному протягом усього дня. Крім того, позивач зазначає про створення трьох комісій щодо проведення службових розслідувань щодо подій, які відбувались 19.11.2021 під головуванням Калуги В.А. , Лизогуба В.В. та Коваля В.Е . Натомість, судом встановлено в судовому засіданні, що службового розслідування під головуванням Калуги В.А. не проводилось, зазначена комісія створювалась для з`ясування обставин. Службове розслідування під головуванням Лизогуба В.В. стосувалось інших порушень трудових обов`язків Позивачем. Верховний Суд неодноразово наголошував в постановах від 04.09.2024 у справі №753/1969/23, від 17.11.2023 у справі №326/789/21, від 26.04.2023 у справі №174/171/21, що рішення про звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України може бути прийняте роботодавцем за наявності сукупності таких умов: 1) суб`єктом дисциплінарної відповідальності може бути певна категорія працівників (позивач займав посаду заступника генерального директора); 2) для застосування цієї норми закону потрібно встановити факт порушення працівником своїх трудових обов`язків (відповідний факт встановлено службовим розслідуванням, за наслідком чого складено Акт, в якому встановлено порушення позивачем. Доводів щодо порушення Підприємством норм під час проведення службового розслідування позивачем не наведено. Також позивач не скористався правом щодо надання пояснень під час проведення службового розслідування); 3) порушення повинно бути одноразовим та грубим (порушення позивачем є одноразовим та грубим, а саме безпідставне користування службовим автомобілем з наданням неправомірних вказівок підлеглим. У відповідних діях є протиправна, груба та умисна поведінка, адже підлеглим було зазначено, що відповідна вказівка надати авто є порушенням, що потягло, крім іншого, дисциплінарне стягнення до робітника який знаходиться в безпосередньому підпорядкуванні); 4) рішення про звільнення працівника може прийняти уповноважена на те особа (рішення про звільнення було прийнято Керівництвом Підприємства відповідно до посадових обов`язків та за погодженням органу управління (ДСА України). Верховний Суд в постанові від 31.05.2023 у справі №758/8235/21 в аналогічних правовідносинах зазначив, що Акт службового розслідування є доказом та підставою застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за одноразове грубе порушення. Позивачу запропоновано було надати пояснення щодо виявлення факту використання службового автомобіля у власних цілях, про що свідчить особистий підпис, але позивач таких пояснень не надав. З огляду на викладене вище та оцінивши зібрані у справі докази на предмет їх належності та допустимості, приймаючи до уваги, що відповідачем встановлено факт порушення [PERSON] трудової дисципліни, що виразилось у використані транспортного засобу Державного підприємства «Інформаційні судові системи» в приватних інтересах [PERSON] , що не було спростовано позивачем з поданням належних та допустимих доказів, а також приймаючи до уваги, що такі дії є порушенням посадової інструкції позивача, правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та інших локальних актів Державного підприємства «Інформаційні судові системи», суд приходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] з посади заступника генерального директора Підприємства за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України відбулося відповідно до вимог чинного трудового законодавства, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для задоволення позову [PERSON] в частині поновлення на роботі. За відсутності законних підстав вважати, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог п. 1 ст. 41 КЗпП України відсутні підстави і для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту звільнення та до фактичного часу поновлення, які є похідними від позовних вимог позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed