Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

[PERSON] , 19.09.2024 звернувся в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 25.01.1986 Великолюбінською селищною радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №\~02, у шлюбі неповнолітніх дітей не мають, що спільне життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність взаєморозуміння, як наслідок з січня 2020 року стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконаний, що втратив до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить його інтересам. Просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 11.10.2024 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у заяві від 19.11.2024 вимоги підтримав, наполягає на розірванні шлюбу, просить позов задовольнити, справу розглядати за його відсутності. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзиву не подала, тому згідно ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив у заяві від 19.11.2024 позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши заяву, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. За положеннями ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України\~«Про практику\~застосування судами\~законодавств при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№ 11\~від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із змісту заяви від 19.09.2024, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 25.01.1986 шлюб у Великолюбінській селищній раді Городоцького району Львівської області, актовий запис №\~02, у шлюбі неповнолітніх дітей не мають, сторони з січня 2020 року стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, причиною розпаду сім`ї є різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач у заяві від 19.11.2024 наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, заперечень щодо заявлених позивачем вимог, не подала. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд дійшов висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення, що шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. За положеннями п. 9 ч. 1\~ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються в.т. особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно копії пенсійного посвідчення [NUMBER] , позивач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, а відтак звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях (а.с. 3). З огляду на вищенаведене, а також ураховуючи вимоги ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь держави 1\~211 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved