Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3752, вчинений 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., щодо стягнення з неї грошових коштів на загальну суму 8158,50 грн. та повернути стягнене за виконавчим написом. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 06 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3752, про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5Б, заборгованості за Кредитним договором № 6623/1336DCLRKZPT від 15.09.2014р., укладеним з Публічним акціонерним товариством «ПЛАТНУМ БАНК», ідентифікаційний код юридичної особи 33308489, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 147 від 22.03.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА», ідентифікаційний код юридичної особи 40888017, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 03/11-01- П від 03.11.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5Б, за період з 03.11.2020 року по 26.04.2021 року в загальному розмірі 8 158,50 (вісім тисяч сто п`ятдесят вісім гривень 50 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2 185,00 грн. (дві тисячі сто вісімдесят п`ять гривень 00 копійок); прострочена заборгованість за комісією становить 9,94 (дев`ять гривень 94 копійки); прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 (нудь гривень 00 копійок); строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за комісією становить 33,40 (тридцять три гривні 40 копійок); строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 5 280,16 (п`ять тисяч двісті вісімдесят гривень 16 копійок); строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); плата за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн. (шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок). Загальна сума заборгованості становить 8 158,50 грн. (вісім тисяч сто п`ятдесят вісім гривень 50 копійок). На підставі вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса від 06.05.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем, 25.05.2021 р. було відкрито виконавче провадження № 65567951 про стягнення заборгованості в розмірі 8 158,50 грн. Також, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем були винесені Постанови: про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2021р.; про стягнення з боржника основної винагороди від 25.05.2021р.; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 25.05.2021р.; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.06.2021р.; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.10.2021р.; про закінчення виконавчого провадження від 16.05.2024 р. Після проведеного аналізу та вимог діючого законодавства України, приходжу до висновку, що дії Відповідача та третіх осіб у справі є незаконними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства України та вважаю, що здійснений виконавчий напис від 06.05.2021 р., є незаконними та таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із наступним. У виконавчому написі не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано грошові суми, які потрібно стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на загальну суму 8 158,50 грн. Також зазначаю, що жодного повідомлення та вимоги щодо погашення будь-якої заборгованості Позивачу не надходило. Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною не було дотримано вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого були порушені права Позивача. Представник позивача зазначає, що як вбачається з матеріалів, поданих Відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, ні оригіналу кредитного договору, ні засвідченої виписки з рахунка боржника з відміткою про непогашення заборгованості та строків її погашення Відповідачем надано не було, що свідчить про те, що у приватного Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни не було жодної підстави для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, та відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат», зобов`язаний був відмовити у здійсненні такої нотаріальної дії як вчинення виконавчого напису про стягнення з Позивача грошових коштів, проте вчинив таку нотаріальну дію в зв`язку з чим порушив вимоги Закону. Враховуючи вищевикладене, на думку представника, можна дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. заборгованість, зазначена у виконавчому написі у сумі 8 158,50 грн., не є безспірною і не може вважатись обґрунтованою у зв`язку з виникненням такої заборгованості у Позивача перед Відповідачем через дію положень кредитного договору, які є спірними. Позивач не погоджується з сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса, і тому така сума не має ознак безспірності. Тобто, з наданих Відповідачем документів не вбачається жодної інформації про суму заборгованості та порядку чи алгоритму її нарахування, яка відображена у вчиненому виконавчому написі, що в черговий раз доводить те, що дана заборгованість не є безспірною. Також надані Відповідачем документи не містять жодної інформації щодо сплачених Позивачем сум, що в черговий раз доводить безпідставність вчинення виконавчого напису. Отже, Відповідачем було надано нотаріусу документи, з яких неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки такі документи не відображають інформацію щодо здійснення Позивачем жодної оплати, не вбачається яким саме чином нараховувались відсотки за користування кредитними коштами та неможливо встановити дійсний розмір заборгованості. Таким чином, як видно, Відповідачем не було надано жодного документк, відповідно до якого нотаріус міг здійснити виконавчий напис, а звідси слідує висновок, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, з підстав передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», зобов`язаний був відмовити у здійсненні такої нотаріальної дії як вчинення виконавчого напису про стягнення з Позивача грошових коштів, проте вчинив таку нотаріальну дію в зв`язку з чим порушив вимоги Закону. Порушення нотаріусом вказаних вимог, на думку представника позивача, є підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Крім того, виконавче провадження відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також застосовуються до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або неґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Вказаною нормою визначені загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку з так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: є набуття або збереження майна, що означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 ЦК України. Підставою виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому, поведінка набувача майна може бути як правомірною (коли він набуває майно внаслідок помилки, без умислу зі своєї сторони), так і неправомірною (здійснення будь-яких неправомірних діянь з метою отримання безпідставного збагачення). Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича № 16022 від 02.09.2024р. у рамках виконавчого провадження № 65567951 з Позивача було стягнуто 9 474,35 гривень, з яких: 500 гривень - витрати виконавчого провадження; 815,85 гривень - основна винагорода приватного виконавця; 8258,50 гривень - сума боргу за виконавчим документом, яка перерахована на рахунок стягувача. На підставі ст.ст.\~278-279 ЦПК України,\~справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача, ТОВ «Вердикт Капітал», в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений з дотриманням вимог чинного законодавства і підстави для повернення стягнутих коштів відсутні. Треті особи у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце слухання справи\~оповіщені відповідно до вимог\~ст. 128, 130 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Відзив чи пояснення на позовну заяву не надали. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 06 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 3752, про звернення стягнення з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості за Кредитним договором № 6623/1336DCLRKZPT від 15.09.2014р., в загальному розмірі 8 158,50. 25.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем було відкрито виконавче провадження № 65567951 про примусове виконання зазначеного виконавчого напису. У позовній заяві представник позивача вказувала, що зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, оскільки, нотаріусом належним чином не перевірено безспірність заявлених до стягнення вимог. Крім того, відповідачем нотаріусу не було надано всі необхідні документи, передбачені переліком, які підтверджують безспірність заборгованості. Дане твердження представника позивача є слушним виходячи з наступного. У відповідності до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. За змістом статті 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України "Про нотаріат". Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При цьому, приймаючи рішення у справі, суд виходить з вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України відповідно до яких, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем та третіми особами не було надано жодних документів, які б могли підтвердити, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, зазначений у написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся одразу до суду після того як дізнався про стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечив наявність у нього боргу, це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, що фактично скасовує його чинність з моменту вчинення. Крім того, згідно листа, наданого приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. від 02.09.2024 за вих. № 16022 в межах виконавчого провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису з позивача було стягнуто грошові кошти в розмірі 9 474,35 грн., з яких: 8158,50 грн. кошти, що перераховані стягувачу"; 500,00 грн. витрати виконавчого провадження; 815,85 грн. - основна винагорода приватного виконавця. За змістом частини першої\~статті 177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша\~статті 190 ЦК України). Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави\~ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Тобто, положення статті 1212 ЦК України можливо застосувати до спірних правовідносин. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 968грн.96коп. за вимогу про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання даної позовної заяви в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 211,20грн. Також, представник позивача просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14\~500,00 грн. Представник відповідача в судове засідання надав клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, вказуючи, що заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості. Крім того, вказує, що до позовної заяви не надано документів, що визначені законом на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги, а також відсутні документи на підтвердження оплати таких витрат. У зв`язку з чим просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2, 3\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката,в тому числі гонорару адвоката за представництво суді та іншу правничу допомогу,пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду,збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 22 серпня 2024 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1128704, розрахунок № 1 наданих послуг і витрат від 06 вересня 2024 року на суму 14500 грн., акт № 1 наданих послуг/виконаних робіт від 22 серпня 2024 року на суму 14500 грн. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу не є пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін. Матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Крім того, суд критично сприймає деякі пункти доданого до позову розрахунку таких витрат, зокрема вартість представництва адвоката в суді (участь в судових засіданнях), оскільки адвокат в судовому засіданні участі не приймав, вивчення судової практики (в даному випадку ця справа є досить типовою), а також вартість складання самого розрахунку вартості наданих послуг, що на переконання суду не є складовою правової допомоги. Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що в частині відшкодування правової допомоги, вимоги позивача слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на його користь 2000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved