Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Гайдамака Юлія Борисівна звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 28 серпня 2019 року між [PERSON] (далі позикодавець, кредитор та позивач) та [PERSON] (далі - позичальник, боржник та відповідач) було укладено договір позики (далі Договір), за яким позикодавець надав позичальнику у якості позики грошові кошти в сумі 182 362 (сто вісімдесят дві тисячі триста шістдесят дві) гривень 00 копійок, які останній зобов`язався повернути до 31.12.2019 року. Однак, відповідач кошти не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. А отже, наявна у позивача розписка підтверджує той факт, що між сторонами було укладено договір позики згідно якого відповідач отримав від позивача в борг 182 362,00 грн. Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 526, 1049 ЦК України Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав вчасно та на день звернення Позивача до суду сума боргу Відповідачем не повернута. Починаючи з 01 січня 2020 року позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. А отже, вжиття заходів досудового врегулювання спору проводилося, але добровільного вирішення спору не відбулося. За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12. Зважаючи на неповернення відповідачем позики (боргу) позивачу за договором у встановлений строк, а саме до 31.12.2019 року, приймаючи до уваги вищевикладене та

Outcome: approved