Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Описова частина Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі за текстом АТ «Укрсиббанк»), правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» (далі - ТОВ «Верра Фінанс») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 60709,48 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 лютого 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» (далі за текстом - ПАТ «Укрсиббанк») та [PERSON] було укладено договір № 96181149000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, згідно з умовами якого ПАТ «Укрсиббанк» надало відповідачу кредит у сумі 49960,00 грн., а [PERSON] отримав кредит у вказаній сумі та зобов`язався повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 11 лютого 2023 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 67 % річних шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 3249,00 грн. ПАТ «Укрсиббанк» виконало умови вказаного договору у повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлену суму кредиту, однак відповідач не здійснював повернення коштів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк на загальну суму 60709,48 грн., які відповідач відмовляється повернути в добровільному порядку, тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Короткий зміст відзиву на позов Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позов. Сповіщення сторін та заяви, клопотання у справі Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач про дату, час і місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу відповідачу, у якій зазначено, що документ в електронному вигляді «Судова повістка-повідомлення про судове засідання в справі цивільній (адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій)» від 26 вересня 2024 року було надіслано одержувачу [PERSON] в його електронний кабінет та доставлено 26 вересня 2024 року о 18:55:48 год. Крім того,\~судом,\~відповідно до\~частини 6\~статті 128\~ЦПК України,\~надсилалась судова\~повістки про\~виклик відповідача\~у судове\~засідання за\~адресою місця\~проживання відповідача,\~зареєстрованою у\~встановленому законом\~порядку,\~однак,\~згідно з\~поштовим конвертом\~з судовою\~повісткою,\~що повернулась\~до суду\~з довідкою\~відділення «Укрпошти»\~з позначкою\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою»,\~свідчить про\~неможливість вручення\~відповідачу судової\~повістки,\~та,\~відповідно до\~частини 8\~статті 128\~ЦПК України,\~в такому\~випадку вважається,\~що судовий\~виклик вручений\~відповідачу належним\~чином.Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки відповідача до суду, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 11 жовтня 2022 року, тобто з моменту прийняття до провадження справи, що надійшла від іншого судді, до ухвалення даного рішення жодного разу до суду не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитися в судове засідання за викликом, знехтував. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 лютого 2020 року між АТ «Укрсиббанк» (а. с. 12-16, 17), правонаступником якого є ТОВ «Верра Фінанс, та [PERSON] був укладений договір № 96181149000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 49700,00 на строк до 11 лютого 2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 67 % річних (а. с. 26-27). Згідно з пунктом 3.5 договору позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіку платежів, що викладений у додатку № 1 до договору. Розмір ануїтетного платежу становить 3249 грн. Ануїтентний платіж повинен бути сплачуватись щомісячно до 11 числа (включно) кожного місяця (пункти 3.6., 3.7. договору). Відповідно до графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору, та додатку № 1 до договору № 96181149000 від 11 лютого 2020 року за період з березня 2020 року до лютого 2023 року визначено до погашення основну суму кредиту в розмірі 49960,00 грн. та проценти за користування кредитом у розмірі 66999,66 грн., а всього 116959,66 грн. (а. с. 28). Факт видачі відповідачу [PERSON] кредитних коштів підтверджується випискою за рахунком з 11 лютого 2020 року по 13 лютого 2020 року (а. с. 36). В порушення умов договору № 96181149000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 11 лютого 2020 року [PERSON] , відповідач у справі, взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого в нього перед АТ «Укрсиббанк» виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком станом на 17 березня 2021 року з урахуванням суми заборгованості за кредитом, процентами склала загальну суму 60709,48 грн. (а. с. 32-35). 25 січня 2021 року АТ «Укрсиббанк» направило на адресу відповідача [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості за договором № 96181149000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 11 лютого 2020 року протягом 31 календарного дня з дати одержання вимог, надавши можливість позичальнику [PERSON] добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором, однак дана вимога не виконана, заборгованість не погашена (а. с. 30, 31). Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 20 березня 2023 року замінено у справі сторону позивача АТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Верра Фінанс» (а. с. 140, 141) (а. с. 153-154). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У частині 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 1 статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині 2 статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачем у справі, не спростовано факт укладення між ним та АТ «Укрсиббанк» договору № 96181149000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 11 лютого 2020 року, не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, не доведено своєчасність сплати кредитних коштів у відповідності до графіку платежів, а тому суд вважає, що позивачем доведений факт неналежного виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором. Також, судом встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, кредитні кошти отримав, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, тобто кредитні кошти не повернув. Доказів на спростування отримання кредиту в сумі 49960,00 грн. [PERSON] , відповідачем у справі, суду не надано. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 17 березня 2021 року становить 60709,48 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 45298,53 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 14958,65 грн., заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін 452,30 грн. (а. с. 32-35). Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за договором № 96181149000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 11 лютого 2020 року відповідачем суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за вказаним договором суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Беручи до уваги, що [PERSON] , відповідач у справі, відзиву на позов та доказів на спростування позовних вимог суду не надав, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена відповідним платіжним дорученням (а. с. 3). На підставі статей 11, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 626, 627, 628, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved