Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

22.02.2024 КП Теплопостачання м. Одеси звернулось до Приморського районного суду м.\~Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання у розмірі 75 517,23 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] в якій мешкає відповідач. Станом на 01.04.2023 по особовому рахунку № [NUMBER] відкритому на ім`я [PERSON] існує заборгованість у сумі 75 517,23 грн. Згідно ст.ст. 68, 162 ЖК України та п. 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний здійснювати оплату за надану йому теплову енергію щомісячно. Проте, свої зобов`язання відповідач не здійснює, внаслідок чого виникла заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 01.03.2024 відкрито провадження у справі у за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 08.04.2024 від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання безпідставним боргу за теплову енергію з лютого 2010 року по квітень 2023 року у розмірі 75\~517,23 грн. У якій представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що 13.05.2004 [PERSON] на підставі договору дарування набув у власність 537/1000 квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою № 88550436; у 2003-2024 роках з огляду на аварійний стан системи теплопостачання у вказаному будинку власниками квартир було проведено демонтаж системи теплопостачання, що підтверджується: довідкою б/н начальника дільниці № 2 ЖКС Порто-Франківський", за якою у квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] централізоване опалення відключено (демонтовано) та довідкою КП ЖКС Порто-Франківський № 800/11 від 18.03.2013, згідно якої з травня 2004 року за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] централізоване опалення відсутнє. Посилаючись на те, що у квартирі [ADDRESS] станом на 2004 рік відключена система централізованого теплопостачання, [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позов. 12.04.2024 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси зустрічну позовну заяву залишено без руху. 15.04.2024 на виконання ухвали суду від 12.04.2024 від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків. 13.05.2024 ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та здійснено перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 17.07.2024 від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні зустрічного позову просить відмовити у повному обсязі, первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник зазначає, що твердження відповідача про відсутність опалення не підтверджується наданими доказами, крім того відсутність опалення не підтверджує демонтажу системи опалення. Натомість КП Теплопостачання м. Одеси надає довідку від 21.08.2023, яка підписана представниками КП Теплопостачання м. Одеси та КП ЖКС Порто-Франківський при обстеженні квартири за адресою: [ADDRESS] , якою встановлено, що система опалення в квартирі не демонтована. 17.07.2024 від представника відповідача надійшла заява про повернення відзиву КП\~Теплопостачання, у зв?язку із ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. 18.07.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 19.07.2024 від представника відповідача надійшла заява про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 01.10.2024 від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. 12.11.2024 від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані стонами докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до реєстру нарахувань та оплат абонентом [PERSON] (особовий рахунок №\~ [NUMBER] ) заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.04.2023 за період лютий 2010 року квітень 2023 року складає 75 517,23 грн. Згідно з ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка визначає терміни, які вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Аналіз змісту цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово комунальних послуг. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі). Індивідуальний договір вважається укладений зі споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Текст такого договору було розміщено 04.10.2021 на офіційному сайті КП «Теплопостачання міста Одеси» www.teplo.od.ua. Таким чином, типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів. Відповідно до п. 1 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633,634,641,642 Цивільного кодексу України. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: - плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; - плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68, 162 ЖК України та п. 5 ст. 45 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом представник [PERSON] посилається на довідку від 18.03.2013 КП ЖКС «Порто-Франківський», згідно якої централізоване опалення в квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , з травня 2004 року відсутнє; а також на довідку КП ЖКС Порто-Франківський без номера та без дати, згідно якої центральне опалення в квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] відключено (демонтовано). Надаючи оцінку зазначеній довідці від 18.03.2013, суд зазначає, що відсутність опалення в квартирі відповідача, не підтверджує демонтажу системи опалення. Щодо довідки в якій зазначено про відключення (демонтаж) системи опалення, суд зазначає, що остання не містить дати її складення, що не може бути беззаперечним доказом демонтажу опалення в квартирі відповідача та відповідно не отримання ним послуг, наданих позивачем у спірний період. Натомість КП Теплопостачання м. Одеси надано довідку від 21.08.2013, підписану КП\~Теплопостачання м. Одеси та КП ЖКС Порто-Франківський при обстеженні квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно якої система опалення в квартирі не демонтована. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували відключення системи централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Водночас, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг. Адже, позивач не може самостійно припинити надавати послуги відповідачу з теплопостачання з тієї причини, що відключення квартири відповідача від системи теплопостачання неможливе без проникнення в саму квартиру. Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №\~910/7968/19. Отже, оскільки відповідач споживав теплову енергію і ним не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на спростування позовних вимог позивача, але в добровільному порядку, в повному обсязі не сплатив її вартість, позовні вимоги про стягнення заборгованості за спірний період є обґрунтованими. Разом з тим, представником [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Отже, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості за останні три роки, що передували зверненню до суду з даним позовом, а саме з 22.02.2021 по 22.02.2024. За перерахунком суду заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за вказаний період становить 27\~987,82 грн та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В решті позовних вимог про стягнення заборгованості за період з лютого 2010 року по лютий 2021 року в сумі 47\~529,41 грн слід відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даними вимогами, про застосування якого заявлено відповідачем. У задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір у сумі 3 028 грн. Оскільки позов задоволено частково на 37,06 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1\~122,18 грн.

Outcome: partial