Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 12.07.1997 року Виконавчим комітетом Богуславської сільської ради Борівського району Харківської області було зареєстровано шлюб між сторонами. У шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Втратили взаєморозуміння одне до одного і кожен з них живе своїми інтересами. Протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, не ведуть спільний побут та не підтримують будь-які сімейні зв`язки. Шлюб між ними носить формальний характер. Примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, внаслідок чого вона звертається до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем. Неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , залишити на проживання з\~ [PERSON] , [INFO] . Позивач у вимогах позовної заяви зазначила, що просить розглянути справу без її участі. Відповідач подав до суду заяву зі змісту якої вбачається, що позовні вимоги визнає повністю, примирення неможливе, просить про розгляд справи без його участі.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серії [NUMBER] від 07.08.2024 року, сторони зареєстрували шлюб 12.07.1997 року у Виконавчому комітеті Богуславської сільської ради Борівського району Харківської області, актовий запис № 6. Відповідно до копії свідоцтва про народження, Серія [NUMBER] від 23.06.2009 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування. Судом встановлено, що сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Позивачка просить суд після розірвання шлюбу неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , залишити з нею на проживання. В той же час, ч.2 ст.29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Оскільки, станом на час звернення до суду із даним позовом [PERSON] , [INFO] , виповнилось 15 років, тому у відповідності до ч.2 ст.29 ЦК України не підлягає до задоволення вимога про залишення [PERSON] , [INFO] , на проживання з матір`ю [PERSON] . В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved