Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить визнати дійсним договір міни нерухомого майна від 19.06.1997 за № 119-Н\\97, укладеного між сторонами на Придніпровській товарній біржі, посилаючись на відсутність нотаріального посвідчення угоди. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 19.06.1997 вона та її чоловік [PERSON] , діючи від себе та в інтересах їх на той час неповнолітнього сина [PERSON] з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з іншого боку, уклали договір міни належних їм на праві спільної приватної власності квартири по [ADDRESS] на квартиру по [ADDRESS] , що було зареєстровано 19.06.1997 у Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі. Після укладення договору вони з родиною зареєстрували право власності Криворізькому БТІ та переїхали на постійне проживання. З часом сторони правочину [PERSON] та [PERSON] померли, при оформленні спадщини після їх смерті їх донька, відповідачка у справі, звернулась до суду з позовом про визнання дійсним договору міни від 19.06.1997 та рішенням суду від 14.03.2024 у справі № 214/1040/24 її вимоги було задоволено. Однак коли вона, позивач у справі, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] , нотаріусом їй було відмовлено: угода про спадкове майно підлягає нотаріальному посвідченню, однією із сторін укладеної угоди виступала неповнолітня особа, навіть через законного представника, а також у зв`язку з тим, що надане судове рішення від 14.03.2024 у справі № 214/1040/24 не стосується спадкового майна померлого. Тому оскільки сторони договору виконали його умови, зареєстрували право власності на предмет договору, нотаріальне посвідчення угоди на час її укладення не чинним законодавством не передбачалось, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 22 серпня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року за клопотанням представника позивача та за ініціативою суду залучено до участі у справі третіми особами які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] та Придніпровську товарну біржу. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Згідно поданої до суду заяви, представник позивача адвокат Толстих А.Б. просить проводити розгляд справи за її та позивача відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначила про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що дійсно договір міни від 19.06.1997 фактично були виконано сторонами в повному обсязі, її батьки за життя обмінялися квартирами з позивачкою та її родиною, набули право власності на квартири, які були обміняні та зареєстрували право власності в КП «Криворізьке БТІ», використавши вказані квартири в подальшому за призначенням. Дійсно з метою спадкування після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] вона звернулась до суду з вимогами про визнання дійсним договору міни, укладеного на Придніпровській товарній біржі 19.06.1997 та рішенням суду від 14.03.2024 у справі № 214/1040/24 її вимоги було задоволено в частині визнання договору дійсним належної за життя її батькам квартири. Тому позов визнає та не заперечує проти задоволення вимог. Третя особа [PERSON] звернувся до суду з письмовими поясненнями про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що з часу укладення договору міни його родина користується квартирою по [ADDRESS] , проживаючи постійно у ній, після смерті батька він відмовився від прийняття спадщини, про що подав відповідну заяву, тож єдиною спадкоємицею є його мати, позивач у справі [PERSON] , якій було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через невідповідність зазначеного договору міни вимогам закону в частині нотаріального посвідчення. Тому з метою захисту спадкових прав матері вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню з огляду на факт повного виконання договору міни від 19.06.1997. Представник третьої особи Придніпровської товарної біржі письмових заперечень не подав. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено\~судом та\~підтверджується письмовими\~доказами,\~на підставі\~договору міни\~нерухомого майна,\~укладеного 19 червня 1997 року у Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі, між [PERSON] , [PERSON] , діючим від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] , 1989 р.н. з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони, здійснили обмін належних їм на праві власності квартир: належна [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартира по [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] та [PERSON] , а належна останнім квартира по [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13 копія договору). Право власності на квартиру по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке міське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить реєстраційне посвідчення від 19.09.1997 (а.с. 15 копія посвідчення). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 10 копія свідоцтва). Постановою державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори від 12 червня 2024 року, відмовлено [PERSON] в одержанні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки згідно законодавства вищевказана угода щодо спадкового майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та те, що однією із сторін укладеної угоди виступала неповнолітня особа, навіть через законного представника, а також у зв`язку з тим, що надане судове рішення не стосується спадкового майна померлого (а.с. 18 копія постанови). Щодо вимоги про визнання договору міни дійсним. Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору міни нерухомого майна виконали умови договору, передали один-одному об`єкт нерухомості, прийняли їх. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на товарній біржі, згідно тексту договору, такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, згідно п.1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до абз. 1 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір був фактично укладений у 1997 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати ЦК України в редакції, яка діяла з 1963 року (далі ЦК УРСР). Пунктом 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, визначено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР зальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК УРСР). Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Частиною 1 статті 80 ЦК УРСР визначено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (частина 2 статті 80 ЦК УРСР). Так, позивачем не дотримано строк позовної давності з урахування часу виникнення спірних правовідносин (укладений між сторонами договір міни квартири зареєстровано товарною біржею 19 червня 1997 року), оскільки [PERSON] звернулася до суду в липні 2024 року, тобто з пропуском встановленого статтею 71 ЦК УРСР строку позовної давності. Однак позивачем заявлено клопотання про поновлення такого строку із зазначенням поважності причин пропуску, тому на підставі викладеного суд вважає необхідним поновити строк позовної давності звернення до суду за захистом невизнаного права. Крім того,\~у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі статтею 47 ЦК УРСР тягне недійсність договору. Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених. Згідно зі статтею 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Статтею 242 ЦК УРСР встановлено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР). Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР). Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої статті 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 101,102,105, 114, 226 ЦК ). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] посилалася на те, що їй не було відомо про необхідність реєструвати біржовий договір у нотаріальній конторі, дізналася про обов`язковість нотаріального посвідчення він лише при зверненні щодо оформлення спадщини, тому просить визнати дійсним спірний договір обміну з тих підстав, що між сторонами відбулося повне виконання умов договору. Судом встановлено,\~що між\~сторонами мав\~місце договір\~міни нерухомого\~майна,\~який не\~був нотаріально\~посвідчений,\~як того\~вимагає частина\~перша статті\~227\~ЦК УРСР,\~але він\~був письмо\~укладений та\~зареєстрований у\~Придніпровській товарній\~біржі ізареєстрований в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Указане також підтверджується наданою стороною позивача копією рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року у справі № 214/1040/24, за позовом [PERSON] про визнання дійсною та виконаною угоди міни майна, яким визнано дійсним та виконаним договір обміну нерухомості, укладений 19 червня 1997 року між сторонами: [PERSON] та [PERSON] , що здійснили обмін належної їм на праві спільної приватної власності квартири за адресою: [ADDRESS] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі 19.06.1997 за №119-Н/97, та зареєстрованого в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР в реєстровій книзі №138П-1-1. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved