Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

26 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи Одеська міська рада та Регіональна філія «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, у якій заявник просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] свідоцтва про право власності на житло, що видане Одеською залізницею 10 липня 1996 року №4716 на ім`я « [PERSON] ». За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку окремого провадження. Засідання по справі призначено на 17 жовтня 2024 року. У судове засідання, призначене на 17 жовтня 2024 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи на 19.11.2024 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне сповіщення Регіональної філії «Одеська Залізниця» АТ «Українська залізниця» про дату, час та місце судового розгляду. 11 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» надійшли пояснення, у яких заявник вказав що будь-які документи, що спростовують факти, викладені в заяві у філії відсутні, просив здійснити розгляд справи за відсутності представника АТ «Українсьька залізниця». 19 листопада 2024 року від представника заявника адвоката Бацули Михайла Івановича надійшла заява про розгляд справи без участі. У судове засідання, призначене на 19 листопада 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, призначене на 19 листопада 2024 року, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. [PERSON] [INFO] ,, є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: - копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 18.09.2024 року №00047034531, з якого вбачається, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] ; - копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , з якого вбачається, що внаслідок реєстрації шлюбу, [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на « [PERSON] ». 10 липня 1996 року Одеською залізницею видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , та відповідно до якого квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білик Вікторії Василівни від 17.09.2024 року №76/02-14 [PERSON] було роз`яснено, що задля видачі свідоцтва про право на спадщину, необхідно привести документи, що підтверджують право на спадщину у відповідність до вимог чинного законодавства з огляду на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Одеською залізницею 10.07.1996 року № [NUMBER] , співвласником квартири [ADDRESS] є ТИ [PERSON] , а згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцем є [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. КЦС ВС у постанові від 20.09.2023 у справі № 756/5681/22 вказав, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2018 року по справі № 545/1472/17 (провадження № 61-1584св17) зазначено, що «при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства». Як зазначено у п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Зі змісту статті 319 ЦПК України випливає, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Враховуючи зазначене, суд вважає, що помилка у свідоцтві про право власності на житло від 10.07.1996 року №4716 зумовлена схожістю фонетичних звуків української букви «і» та російської букви «и», що на думку суду призвело до розбіжностей у літерації прізвищ на українській та російській мовах, а тому, суд доходить до висновку про те, що факт належності правовстановлюючих документів доведено, а заява [PERSON] - підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved