Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 43625,00 грн. заборгованості за договором кредиту № 102599776 від 06.07.2021, судових витрат із сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі - ТОВ «Мілоан»)\~в електронній\~формі договору\~про споживчий\~кредит,\~відповідач отримав\~кредит на\~умовах поворотності,\~строковості та\~платності.\~Однак позичальник\~ [PERSON] \~порушив умови\~укладеного договору\~щодо своєчасності\~повернення позичених\~коштів та\~сплати відсотків,\~у зв`язку\~з чим\~у нього\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~43625,00\~грн.,\~у тому\~числі по\~поверненню тіла\~кредиту у\~розмірі 10000,00\~грн.,\~32625,00\~грн.\~процентів та\~1000,00\~грн.\~комісії.\~30 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 09Т, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги стягнення заборгованості за договором кредиту № 102599776 від 06.07.2021, укладеним [PERSON] з ТОВ «Мілоан». У відзиві на позов відповідач [PERSON] вказує на необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору 21.07.2021 за правилами ст.1048 ЦК України, зазначає про визнання ним позову у частині вимоги про стягнення тіла кредиту у розмірі 10000,00 грн., процентів за користування кредитом за період строку кредитування з 06.07.2021 по 21.07.2021 в сумі 2625,00 грн., нарахованих згідно п.1.5.2 договору, та комісії в сумі 1000,00 грн. У відповіді на відзив представник позивача заперечує щодо доводів відповідача, вважає, що заборгованість за кредитним договором нараховано первісним кредитором правомірно, оскільки таке нарахування відповідає умовам укладеного ТОВ «Мілоан» з [PERSON] договору, а за період перебування права вимоги у ТОВ «Діджи Фінанс» позивачем додаткові нарахування не здійснювалися, штрафні санкції до боржника не застосовувалися. Інші заяви по суті справи від учасників не надходили. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Мілоан» до суду також не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. На підставі ст.223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] 06 липня 2021 року укладено договір про споживчий кредит № 102599776 (індивідуальна частина, надалі договір), за умовами якого [PERSON] отримав у кредит грошові кошти у розмірі 10000,00грн. строком на 15 днів з можливістю пролонгації, на умовах сплати процентів в розмірі 2625,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,75 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, строком на 15 днів, з 06.07.2021 по 21.07.2021, та зобов`язався здійснити сплату заборгованості по кредиту, комісії за управління та обслуговування кредиту. Договором передбачено можливість його пролонгації на пільгових або стандартних (базових) умовах (п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 2.2.1, 2.3.1, 2.4.1, 2.5. договору). Вказаний договір укладений шляхом подання відповідачем [PERSON] 06 липня 2021 року заявки на отримання кредиту № 102599776 через кабінет клієнта на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua та погодження такої заявки ТОВ «Мілоан» з наступним підписанням договору, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору споживчого кредиту № 102599776. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Закон України\~"Про\~електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). Зі змісту відзиву вбачається, що факт укладення [PERSON] з ТОВ «Мілоан» у вищезазначений спосіб договору про споживчий кредит № 102599776 від 06.07.2021 відповідачем не оспорюється. Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача із використанням веб-сайту URL: https://miloan.ua та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаного договору є додатки до нього, також підписані електронним цифровим підписом позичальника, що включають істотні умови кредитного договору. Зарахування коштів у розмірі 10000,00 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] підтверджується платіжним дорученням № 29592314 від 06 липня 2021 року. Статтями 512-514\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 30 вересня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 09Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» (клієнт) зобов`язується відступити ТОВ «Діджи Фінанс» (фактору) права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором. Передання вказаних грошових вимог оформлено Актом приймання-передачі реєстру прав вимоги від 30 вересня 2021 року. Як вбачається з Витягу від 10 травня 2024 року з Додатку до договору факторингу № 09Т від 30 вересня 2021 року, за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором від 06.07.2021, сума заборгованості позичальника за яким становить 43625,00 грн., у тому числі по поверненню тіла кредиту 10000,00 грн., за відсотками 32625,00 грн, за комісією 1000,00 грн. Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» за договором №102599776 від 06.07.2021, право вимоги у передбаченому законом порядку перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідно до\~ст.1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З відомості про щоденні нарахування та погашення від 10 травня 2024 року за кредитним договором № 102599776 слідує, що у [PERSON] наявна заборгованість в розмірі 43625,00грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10000,00 грн., заборгованості по процентам в розмірі 32625,00 грн. та заборгованості за комісією у розмірі 1000,00 грн. Дані щодо погашення заборгованості позичальником у поданому розрахунку за період з 06 липня 2021 року по 19 вересня 2021 року відсутні. Так як строк повернення кредиту на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів у розмірі 10000,00 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення процентів за користування наданими в позику коштами, суд враховує, що відповідач заперечує правомірність нарахування йому процентів за користування позикою у період після встановленого у договорі 30-денного строку кредитування, тобто після 21.07.2021. Оцінюючи ці доводи [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За умовами\~укладеного між\~сторонами договору\~про споживчий\~кредит,\~строк кредиту\~становить 15\~днів з\~06.07.2021\~(строк\~кредитування),\~термін (дата)\~повернення кредиту,\~сплати процентів\~та комісії\~ -\~21.07.2021\~(п.п.\~1.3,\~1.4\~договору).\~За цей період нарахуванню підлягають: комісія за надання кредиту в розмірі 1000,00 грн. (п.1.5.1. договору) та проценти за процентною ставкою 1,75 % на день від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитування, що складає 2625,00 грн. (п.1.5.2 договору). \~ \~ \~ \~Проте зі змісту Відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення від 10.05.2024 вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались позичальнику у період з 07.07.2021 по 19.09.2021, при цьому до 21.07.2021 включно в сумі 175,00 грн. на день (виходячи з процентної ставки 1,75 % за кожен день користування кредитом), а з 22.07.2021 в сумі 500,00 грн. на день (виходячи з процентної ставки 5 % за кожен день користування кредитом). \~ \~ \~ \~При цьому доказів укладення [PERSON] додаткових угод до Договору про споживчий кредит № 102599776 від 06.07.2021 суду не надано. У відповіді на відзив позивач посилається на п.2.3.1.2 договору як підставу для нарахування процентів у розмірі 5 % за кожен день користування кредитом після 21.07.2021 дати, зазначеної у договорі як термін повернення кредиту та кінцева дата строку кредитування. Разом з тим, положення п.2.3.1.2 Договору про споживчий кредит № 102599776\~від 06.07.2021\~про те,\~що позичальник\~може збільшити\~строк кредитування\~на один\~день шляхом\~продовження користування\~кредитними коштами\~після завершення\~строку кредитування,\~що відбувається\~кожен раз,\~коли позичальник\~продовжує користуватись\~кредитними коштами\~після спливу\~раніше визначеного\~строку кредитування,\~але не\~більше 60\~днів,\~а також\~відповідні відомості\~у Паспорті\~споживчого кредиту\~№ 102599776, з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть. При цьому положення у п.7.1 договору про те, що договір діє на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки, і закінчується не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань, не свідчить про те, що сторони погодили нарахування та сплату процентів від дати отримання позики і до дати повного виконання своїх зобов`язань позичальником. Умовами договору передбачено сплату позичальником неустойки у разі прострочення виконання грошових зобов`язань у виді пені та процентів (п.п.4.1 4.5 про споживчий кредит). Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору позики між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] та надання ним згоди на продовження строку кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у п.7.1 договору кредиту умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на настання узгодженого сторонами у п.1.4 договору про споживчий кредит строку повернення ним грошових коштів, та не змінює його. Відповідно до\~ст.530\~ЦК України,\~якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін).\~Статтею 612\~ЦК України\~передбачено,\~що боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом. Боржник,\~який прострочив\~виконання зобов`язання,\~відповідає перед\~кредитором за\~завдані простроченням\~збитки і\~за неможливість\~виконання,\~що випадково\~настала після\~прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також п.1.4 договору про споживчий кредит, починаючи з 22 липня 2021 року [PERSON] допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають, натомість за період після такого прострочення можуть бути стягнуті проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «Діджи Фінанс» нарахованих ТОВ «Мілоан» позичальнику [PERSON] за умовами договору про споживчий кредит процентів за користування кредитом, починаючи з дати настання прострочення виконання ним грошових зобов`язань 22 липня 2021 року. Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню, суд керується наступним. Виходячи зі змісту позовної заяви та долученого розрахунку розміру грошових вимог, суд переконався, що позивачем заявлено до стягнення: тіла кредиту у розмірі 10000,00грн., 1000,00 грн комісії, а також 32625,00 грн. процентів за користування кредитом за період з 06.07.2021 по 19.09.2021. Разом з тим, виходячи з положень п.1.5.2 договору кредиту, наявні правові підстави для нарахування позичальнику [PERSON] процентів за користування кредитом, виходячи з базової процентної ставки за період строку кредиту з 06.07.2021 по 21.07.2021 в розмірі 2625,00грн.: 10000,00 грн. * 1,75 % * 15 днів = 2625,00 грн. Отже, загальний розмір заборгованості, щодо якої виходячи з умов укладеного договору кредиту наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс», складається з 10000,00 грн. тіла кредиту, 2625,00 грн. процентів, 1000,00 грн. комісії, а всього: 10000,00 грн. + 2625,00 грн. + 1000,00 грн. = 13625,00 грн. Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, закріплених у ст.13 ЦПК України, у суду відсутні підстави для вирішення питання стягнення з [PERSON] коштів відповідно до ст.625 ЦК України за період прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про споживчий кредит № 102599776 від 06.07.2021, укладеним з ТОВ «Мілоан», на користь нового кредитора - позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у визнаному судом обґрунтованим розмірі 13625,00 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, суду подано копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М., додаткову угоду № 003554810332 від 10.05.2024 до нього, копію Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 10.05.2024. Згідно доданого акту, адвокатом Білецьким Б.М. надано наступні послуги клієнту ТОВ «Діджи Фінанс»: правовий аналіз обставин спірних правовідносин, надання правових консультацій, складання позовної заяви та формування додатків до неї, загальною вартістю 6000,00 грн. Вказаним актом підтверджується надання послуг в повному обсязі з дотриманням умов основного договору. Виконуючи вимоги процесуального закону щодо оцінки співмірності витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги встановленим процесуальним законом критеріям, суд вважає заявлений їх розмір таким, що відповідає складності справи та обсягу наданих послуг та виконаних робіт, обсягу наданих послуг та іншим встановленим у ст.137 ЦПК України критеріям. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача 756,57 грн. судового збору та 1873,93грн. витрат на надання\~професійної правничої\~допомоги,\~а всього\~2630,50\~грн.\~понесених судових\~витрат.\~ Враховуючи викладене,

Outcome: partial