Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] через адвоката Терехова М.С. звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 2016 року, який в подальшому був розірваний рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25.10.2020 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25.10.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 30.12.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30.12.2020 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох річного віку. Приблизно в кінці квітня 2022 року позивач дізнався, що відповідач разом з сином, виїхала за кордон, зв`язок, як з сином так і з відповідачем був втрачений. До теперішнього часу позивачу не відомо де перебуває відповідач та син. Відповідно до інформації з Державної прикордонної служби України встановлено, що [PERSON] , 13.04.2022 перетнув державний кордон України в пункті пропуску Краківець та більше на територію України не повертався. Вважає, що наразі мати з сином перебувають за кордоном і відповідач, з 13.04.2022 перестала потребувати матеріальної допомоги так як взмозі забезпечувати своє проживання та перебування за кордоном. З цього часу, на думку позивача, аліменти які відповідач отримує на своє утримання до досягнення дитиною [PERSON] мають бути припинені так як відповідач перестала потребувати матеріальної допомоги та відповідно аліменти остання отримує безпідставно. За період з квітня 2022 по лютий 2023 відповідач згідно довідки виданої ГУ ДПС у м.Києві отримала на своє утримання аліменти в сумі 354 412,41 грн., які позивач вважає, що відповідач отримала безпідставно так як в неї можливо змінився цивільний стан, однак не повідомила про такі обставини позивача. Також, як позивач так і відповідні служби позбавлені можливості перевірити, як доцільність використання аліментів так і наявність правових підстав для їх сплати. Крім того, у позивача на утримання перебуває мати [PERSON] , [INFO] , яка потребує допомоги, оскільки є інвалідом 2 групи довічно, а тому позивач має надавати допомогу своїй матері. Вважає, що аліменти, які він сплачує відповідачка витрачає на свої особисті потреби, а не на утримання дитини, позбавляючи дитину права на одержання аліментів. Окрім того, змінилися обставини і відповідач перестала потребувати отримання аліментів, оскільки перебуває за кордоном та отримує там допомогу, а тому посилаючись на ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.112 СК України, ст.1212 ЦК України просить суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] визначених рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04 березня 2021 по справі № 756/405/21 та відкликати виконавчий лист, що був виданий на виконання останнього в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті аліменти на утримання [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку в сумі 35412,41 грн. Також, в порядку ст.93 ЦПК України ставить до відповідача питання. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 30.06.2023 розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Від відповідачки надійшов відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позову. В своєму відзиві посилається на те, що позивач ніколи не цікавився дитиною та не надавав з власної ініціативи допомогу, з початку війни не цікавився де проживає син тощо. Весь час відповідачка самостійно забезпечує сина. Наявність у матері відповідача 2 групи інвалідності, вважає, що не має істотного значення при розгляді даної справи, оскільки не є новою обставиною, а дана обставина враховувалася судом при визначенні аліментів і позивачу про це відомо. Крім того, позивач не є єдиною дитиною в сім`ї, що може допомагати матері. Також зазначала, що отриманими аліментами відповідач розпоряджається виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Твердження позивача про зворотнє є виключно його особистою думкою, яка не підтверджена жодним відповідним доказом. Вважає, що відсутні підстави вважати, що грошові кошти отримані відповідачем є безпідставно набутим майном, оскільки аліменти отримані відповідачем від позивача на підставі судових рішень, які набрали законної сили і на даний час не скасовані. Просила суд в задоволенні позову відмовити. По справі, як в підготовчому засіданні, так і в судовому засіданні оголошувалися перерви судом з об`єктивних причин. В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримували, з обставин викладених у позові та просили суд позов задовольнити. Представники відповідача в судових засіданнях проти задоволення позову заперечували, з обставин викладених у відзиві, просили відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. В ході розгляду справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 2016 року, який в подальшому був розірваний рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25.10.2020 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25.10.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 30.12.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30.12.2020 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох річного віку. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено під час розгляду справи відповідач разом з сином у зв`язку з військовою агресією Росії й небезпечною ситуацією на території України,отримала дозвіл на тимчасове перебування (тимчасовий захист) у Німеччині, як іноземці, яка прибула до Німеччини у зв`язку з військовим станом в Україні. Наразі відповідачка з сином перебувають у м.Вальдбрель. З наданих відповідачем доказів убачається, що в період з 01.12.2022 по 01.06.2023 відповідачка отримала 6 виплат від Федерального агенства зайнятості - Сім`ї: 05.12.2022 - 100 євро, 16.12.022 - 219 євро, 01.03.2023 - 500 євро, 20.03.2023 - 250 євро, 24.04.2023 - 250 євро, 22.05.2023 - 250 євро. Також в період з 01.08.2022 по 01.06.2022 отримано 10 виплат від районного казначейства на [PERSON] - 30.08.2022 - 177 євро, 29.09.2022 - 177 - євро, 28.10.2022 - 177 євро, 29.11.2022 - 177 євро, 29.12.2022 - 187 євро, 30.12.2023 - 187 євро, 27.02.2023 - 187 євро, 30.03.2023 - 187 євро, 27.04.2023 - 187 - євро, 30.05.2023 - 187 євро. (а.с.124-129) Як доводив суду позивач, однією із підстав, в тому числі, для звернення до суду з даним позовом слугувало звернення до нього з вимогою від відділу стягнення аліментного авансу Департаменту фінансів Північного Рейн-Вестафілія (Німеччина) про зобов`язання повернути 2 922 євро до 17.11.2023, яка була виплачена [PERSON] (а.с.168-177), проте на час розгляду справи судом вказані кошти позивачем не сплачено. У своїй постанові від 09.02.2023 у справі № 753/572/20 (провадження № 61-9115св22) Верховний Суд зазначив, що з огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки та права на життя. Відповідно до ч.3 ст.82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинено за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішення суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обов`язок по утриманню дитини покладається на батьків, а не на Країни Європейського Союзу, а мати вразі надання батьком матеріальної допомоги чи-то сплати аліментів за судовим рішенням також має інформувати про це державу в якій тимчасово перебуває. При цьому судом не встановлено, що відповідачка використовує аліменти присуджені на утримання дитини не за призначенням. Також відповідачем не надано доказів, що він не в змозі утримувати свого сина та сплачувати аліменти на його утримання. Тобто, відповідач, як батько має використовувати всі наявні засоби для виконання зобов`язання по утриманню дитини і вживати всіх розумних заходів для отримання достатнього доходу для виконання зобов`язання по утриманню. Отже, судом не встановлено підстав для припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] відповідно до рішення Оболонського районного суду м.Києва від 04.03.2021 року. Виїзд за межі України матері з дитиною та отримання статусу тимчасового захисту на території іншої держави не звільняє батька дитини сплачувати аліменти за судовим рішенням на утримання сина. Стосовно вимоги про стягнення безпідставно набутих аліментів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трьохрічного віку в сумі 35412,41 грн. суд доходить до наступного висновку. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення безпідставно набутих аліментів на утримання дружини, позивач посилається на ст.1212 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п.9 ч.2 ст.159 Конституції України основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення, що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд. Як зазначалося вище, за судовим рішенням стягувалися аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання до досягнення дитиною трьох років, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави вважати, що такі кошти є безпідставно отримувані. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed