Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 25.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання фінансових послуг №2111470994223. Згідно умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало позичальникові [PERSON] кредит без конкретної споживчої мети на суму, зазначену у заяві-анкеті в розмірі 3500 грн. Сторонами визначено відсоткову ставку за користування кредитними коштами. 25.04.2021 року ТОВ ФК «Вей фор пей» здійснено 1 переказ грошових коштів на карту позичальника у розмірі 3500 грн. Згідно п.4.12 договору строк договірної позовної давності - 10 років. Позивач зазначив про те, що до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до відповідачки по кредитному договору про надання фінансових послуг №2111470994223 від 25.04.2021 в сумі 62620 грн., з яких: 3500 грн. сума заборгованості за кредитом; 20195,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами станом на 30.11.2021р., право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал»; 38925,25 грн. сума заборгованості за нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитом за період з 01.12.2021 р. по 24.04.2022 р. Позивач просив провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача та ухвалити рішення про стягнення із [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором надання фінансових послуг №2111470994223 від 25.04.2021 у розмірі 35278,00 грн., витрати по оплаті судового збору у розмірі 3028 грн. та 13000 грн. витрат за правничу допомогу. Відповідачка [PERSON] позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» визнала частково. Суду подала письмові пояснення, у яких зазначила про те, що заперечує отримання кредитних коштів згідно договору №2111470994223 від 25.04.2021, однак не може спростувати це, тому вважає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до неї. Відповідачка вказує про те, що за умовами п.1.2 договору про надання фінансових послуг №2111470994223 від 25.04.2021 року кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, яким є додатком до цього договору. У заяві - анкеті зазначено два строки повернення кредиту: орієнтований 17 днів та 365 днів, сума процентів за користування кредитом 1190,00 грн. В обґрунтування пояснень зазначила, що у висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З аналізу зазначених умов договору щодо строку, на який видається кредит та порядку нарахування процентів видно, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для неї як споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору. Відповідачка [PERSON] визнала, що нею не повернутий кредит у розмірі 3500 гривнів, відсотки за користування кредитом, нараховані їй на 17 день з моменту отримання кредиту в сумі 1190 грн. та витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності представника позивача та відповідачки, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання фінансових послуг №2111470994223 (далі договір, кредитний договір), за умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 3500 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами цього договору, його додатків та правил (п.1.1.). Орієнтовний строк повернення кредиту - 17 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 17 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3.). Відповідно до п.1.4 договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у такому розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначено у п.1.4.б); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п.п.1.4.1, 1.4.2 договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 17 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 17 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. У разі підписання електронного договору, останній буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства (п.1.5). Згідно з п.1.6 договору, датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових), а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Пунктом 1.9 договору визначено граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Відповідно до п.4.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті: smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа. За п.4.3 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Для підписання кредитного договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «L7» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Аналогічна інформація зазначена в додатку №1 до Кредитного договору, Заявка-анкета (для отримання кредиту), яка підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором «L7». Також зазначено, що ознайомившись з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на Офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа та погодившись з ними, просить товариство надати йому кредит на особисті потреби у розмірі 3500 гривень. Орієнтовний строк повернення кредиту - 17 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 17 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язалася повернути кредит у розмірі 3500 гривень та сплатити проценти у розмірі 1190 гривень (абз. 2 заяви-анкети). Розмір відсотків за користування кредитом у заяві-анкеті визначено аналогічний тому, який вказаний у п.1.4. кредитного договору. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 3500 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку, що підтверджується листом директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування коштів за кредитним договором №2111470994223 від 25.04.2021 року, та й до того ж, отримання вказаної суми підтверджується відповідачкою у наданих суду письмових поясненнях. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на день подачі позову відповідачка має заборгованість в розмірі в сумі 62620 грн., яка складається з: - 3500 грн. сума заборгованості за кредитом; - 20195,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами станом на 30.11.2021р., право вимоги за якими перейшло до ТОВ « Вердикт Капітал»; - 38925,25 грн. сума заборгованості за нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитом за період з 01.12.2021 р. по 24.04.2022 р. Разом з тим у позовній заяві позивач вказав, що враховуючи принципи розумності, співмірності та пропорційності останній просить стягнути частину заборгованості у розмірі 35278,00 гривень, яка складається з: 3500 гривень - заборгованість за тілом кредиту та 31778,00 гривень - заборгованість за відсотками. Підпунктом 2.1.1.7 кредитного договору передбачено, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідачки. 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало (відступило) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №2111470994223 від 25.04.2021 р., що підтверджується витягом з реєстру боржників. 10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, у відповідності до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало (відступило) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №2111470994223 від 25.04.2021 р., що підтверджується витягом з реєстру боржників. Отже, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до укладеного договору факторингу №10-03/2023/01 перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка вчинила ряд дій, спрямованих на укладення кредитного договору, і підписав вищевказаний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Судом прийнято до уваги, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитодавцем та відповідачкою не був би укладений. Відповідно, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, цей правочин відповідно до закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Суд дійшов висновку, що при укладенні вищевказаного кредитного договору його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору, до того ж вказана обставина стороною відповідачки не заперечується. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів в розмірі 3500 гривень за договором про надання фінансових послуг №2111470994223 від 25.04.2021 р., а наданий позивачем розрахунок заборгованості, який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту, є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості [PERSON] за цим договором. Таким чином суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3500 гривень. Також позивач просив суд стягнути із відповідачки заборгованість за відсотками в розмірі 31778,00 гривень. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору, і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами (п.п.1.3.-1.4., п.1.9. договору). Так, регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Твердження відповідачки та її представника про те, що строк кредитування за кредитним договором №2111470994223 від 25.04.2021 р. становить 17 днів і зі спливом цього строку припинилось право нарахування процентів передбачених кредитним договором, є безпідставними, адже умовами цього договору чітко визначено, що строк кредитування (граничний строк кредитування) становить 1 рік (п.1.9. договору, аналогічне положення міститься також у Додатку №1 до кредитного договору Заяві-анкеті (для отримання кредиту)), а 17 днів - це орієнтований строк повернення кредиту (п. 1.3. договору). Згідно із п.1.3. кредитного договору, у разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 17 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Таким чином, в даному випадку позивачем правомірно застосована регулятивна норма - ч.1 ст.1048 ЦК України, а не охоронна - ч.2 ст.625 цього Кодексу. Такий висновок суду узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 18 січня 2022 року по справі №910/17048/17 та позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16. Суд, дослідивши кредитний договір №2111470994223 від 25.04.2021 р., встановив, що умови договору, на яких позивач ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів, розташовані в розділах договорів, які регулюють правомірну поведінку сторін. При цьому вказаний договір також містить окремі розділи, що регулюють відповідальність позичальника. Суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідачки по відсотках за користування кредитом за договором №2111470994223 від 25.04.2021 р., станом на 10.03.2023 р. становить 38925,25 грн. Водночас, позивачем заявлено до стягнення суму відсотків за користування кредитними коштами за цей період лише в розмірі 31778,00 гривень. Відповідачкою не спростовано розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, заявлений стороною позивача. Також нею не було надано контррозрахунок таких вимог. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за договором про надання фінансових послуг №2111470994223 від 25.04.2021 р., враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, в сумі 31778,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором до позивача ним надані відповідні докази. В матеріалах справи відсутні докази, які спростовують презумпцію правомірності договорів факторингу, на підставі яких до позивача перейшло право вимоги, а отже вони є правомірним. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 35278,00 гривень, з яких: 3500 гривень - заборгованість за тілом кредиту та 31778,00 гривень - заборгованість за відсотками. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3028 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 22 липня 2024 року. Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3028 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %). Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 07 червня 2024 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» було укладено договір про надання правової допомоги №07-06/2024. На підтвердження виконання адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» умов вищевказаного договору, суду надано витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 05 липня 2024 року. Як вбачається із умов договору про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07 червня 2024 року, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п.4.1. договору). Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п.4.5. договору). У відповідності до заявки про надання юридичної допомоги № 29 від 01.07.2024 року, вартість надання адвокатським об`єднанням ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» юридичної допомоги з супроводу примусового стягнення з відповідачки заборгованості становить 13000 гривень, з яких: вартість усної консультації з вивченням документів 4000 гривень (2 години); вартість складання позовної заяви 9000 гривень (3 години). Вищевказане узгоджується й з витягом з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року, підписаним сторонами правочину. За змістом п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На виконання умов договору про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07 червня 2024 року позивачем було сплачено адвокатському об`єднанню гонорар в сумі 200 000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 0446750000 від 12.07.2024 року. Із вищевказаного платіжного документа неможливо встановити сплату позивачем адвокатському об`єднанню гонорару саме в частині виконання заявки № 29 від 01.07.2024 року. Водночас, судом прийнято до уваги, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. За змістом ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 і ч.6 ст.137 ЦПК України). Зокрема відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В письмових поясненнях на позовну заяву відповідачкою заперчувався розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на його неспівмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, ціною позову. Водночас, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved