Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: [INFO] народився син [PERSON] , і [INFO] - дочка [PERSON] . Сімейне життя із відповідачкою не склалося, остання зловживала спиртними напоями, і тому 05.10.2020 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з ним та з того часу перебувають на повному його утриманні. Протягом тривалого часу відповідачка з дітьми не спілкується та не піклується про них. В даний час вона перебуває за межами України і долею дітей не переймається. Зважаючи на те, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не займається підготовкою до самостійного життя, не цікавиться їх станом здоров`я, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то вважає, що є всі законні підстави для позбавлення її батьківських прав щодо малолітніх дітей. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з викладених підстав, просив позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог - органу опіки та піклування Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в судове засідання не з`явилася, подала висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, розгляд справи просила проводити у її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка є матір`ю народжених у шлюбі з позивачем дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 13). Рішенням Богородчанського районного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №338/755/20 шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з батьком [PERSON] (а.с.16-17). Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 15.07.2024 року [PERSON] зареєстрований та проживає в с.Пороги разом із неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , самостійно займається їх вихованням (а.с.18). Згідно з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 24.10.2024 року № 253, відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому доцільно позбавити її батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.51-55). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає по сусідству і протягом тривалого часу знає позивача та відповідачку. Вказав, що остання виїхала за кордон і протягом тривалого часу не спілкується з дітьми, не піклується про них. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків, дітьми не цікавиться, матеріально не допомагає, то наявні підстави для позбавлення її батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга ст. 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, суд, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує, що відповідачка є особою працездатного віку і може надавати матеріальну допомогу дітям. З урахуванням викладеного, враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що на користь позивача з відповідачки слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дати подання позову. Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд вважає позов обґрунтованим, а тому його слід задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.150, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved