Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - Сечко С.В. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 71 143,23 грн Вимоги позову обґрунтовані тим, що 26 квітня 2021 року в місті Києві по вул. В.Гавела, 4, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач та автомобіля Ford, державний номерний знак [NUMBER] , який належить ТОВ «КАМОЦЦІ». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та ТОВ «КАМОЦЦІ» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правої відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2802-00105/00011 від 25.08.2020 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля Ford, державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.05.2021 року відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 28 квітня 2021 року. Позивач зазначає, що вище зазначену заяву було розглянута, пошкодження автомобіля потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було визнано страховим випадком. Також позивач зазначає, що розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилась на основі: акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 28 квітня 2021 року; рахунку від 28 квітня 2021 року; страхового акту №ДККА-75664 від 20 травня 2021 року; розрахунку суми страхового відшкодування від 20 травня 2021 року.Позивач, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту виплатив страхове відшкодування в розмірі 93 330,34 грн. Позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АР8837880, за яким страхова компанія відповідача здійснила виплату в розмірі 22 187, 11 грн., (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого), яка не покриває суму виплати за договором. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.29-31) 18 листопада 2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Корніловим О.Л. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу АР8837880. Разом із тим, посилався на те, що матеріали справи не містять документа, який підтверджує вартість зносу розрахованому у встановленому чинним законодавством порядку та вказував на відсутність документів, які б підтверджували, на якій підставі ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило лише частину страхового відшкодування в сумі 22 187,11 грн, а не здійснила повну виплату страхового відшкодування. (а.с.38-41) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Корнілова Л.О. про залучення третьої особи, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». (а.с.54-55) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Корнілова Л.О. про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. (а.с.56-57) 13 грудня 2022 року від представника позивача ПрАТ «СК «Українська страхова група» - Сечко С.В. надійшла до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу виплатив страхове відшкодування у розмірі 93 330,34 грн без урахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. (п. 11.3 Договору добровільного страхування). В свою чергу, страховик винної особи - ПАТ «НАСК «Оранта» здійснив часткове відшкодування в розмірі 22187,11 грн з урахуванням коефіцієнту, що передбачено «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних власників транспортних засобів». За таких обставин відповідач, як особа відповідальна за збиток, повинна відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого за договором та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом АР8837880, а саме 71 143,23 грн. (а.с.59-60) 16 січня 2023 року представником третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» - Лінкевич О.В. подані пояснення щодо позовних вимог в яких зазначено, що третьою особою було сплачено на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 22 187,11 грн з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля. Натомість, позивач не позбавлений права звернутися до особи відповідальної за збиток для відшкодування різниці. (а.с.69-70) 30 грудня 2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Корніловим О.Л. направлені до суду заперечення, в яких повторно наголошено на тому, що матеріали справи не містять документа, який підтверджує вартість зносу, розраховану у встановленому законом порядку (який коефіцієнт, на підставі яких даних, яким чином розраховується, на які складові застосовується тощо) та відсутні документи, які б підтверджували, на якій підставі ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило лише частину страхового відшкодування. (а.с.85-87) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року задоволено клопотання представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - Сечка С.В., витребувано у Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» належним чином завірену копію матеріалів страхової справи пов`язаної із виплатою страхового відшкодування в розмірі 22 187,11 грн за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР8837880 (забезпечений транспортний засіб «Renault», державний номерний знак [NUMBER] ). (а.с.101-102) 11 квітня 2023 року, на виконання ухвали суду, представником третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» була надана копія матеріалів страхової справи. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, розглянувши подані учасниками справи документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені учасниками справи обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 25.08.2020 між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «КАМОЦЦІ» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2802-00105/00011, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Ford Transit Connect», д.н.з. [NUMBER] . Строк дії договору з 03.09.2020 по 02.09.2021. (а.с. 4, 5-9). Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 у справі № 760//11107/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 11) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18). Постановою суду встановлено, що водій [PERSON] 26.04.2021 року, о 12.27 год., керуючи транспортним засобом «RENAULT MASTER» д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по бул. В.Гавела, 4, був неуважний, не врахував дорожньої обстановку, при русі заднім ходом не переконався, що це буде безпечним та не скористався допомогою інших осіб, здійснив зіткнення з автомобілем «FORD» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень та матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 2.3б, 10.9 ПДР, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. (а.с.11). 28 квітня 2021 року уповноважена особа ТОВ «КАМОЦЦІ», власника транспортного засобу Ford д.н.з. [NUMBER] , звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 12). Відповідно до акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 28 квітня 2021 та рахунку на оплату по замовленню № 4173 від 28 квітня 2021 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ford д.н.з. [NUMBER] , становить 93 330,34 грн (а.с.14-15, 16). ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» складено страховий акт від 20 травня 2021 року № ДККА-75664 (а.с.17) та розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 93 330,34 грн. ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатило на користь ФОП [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 93 330,34 грн, що підтверджується платіжними дорученням від 20.05.2021 № 13448 (а.с. 19). Цивільно-правова відповідальність щодо транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , станом на 26 квітня 2021 року була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР8837880. Ліміт за шкоду майну - 130 000,00 грн (а.с.45). ПАТ «НАСК «Оранта» сплатила страхове відшкодування по регресній вимозі на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» у розмірі 22 187,11 грн (а.с.20). Таким чином, залишок невідшкодованого розміру страхового відшкодування складає 71 143,23 грн. Відповідач заперечуючи щодо задоволення позовних вимог зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] була забезпечена полісом АР8837880 ПАТ «НАС «Оранта», тому в межах страхового ліміту обов`язок із відшкодування покладений на страхову компанію. Зазначає, що матеріали справи не містять документального підтвердження розміру фізичного зносу транспортного засобу, який постраждав в ДТП. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У частині першій статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20) вказано, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18) зазначено, що «відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини». За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою (пункт 4 частини першої статті 512 ЦК України). За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування» (чинного, на момент виникнення спірних правовідносин) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У разі наявності юридичних фактів передбачених статтею 993 ЦК України відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 727/182/21 (провадження № 61-11749св21)). Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування. Згідно зі ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України (у редакції, чинній, на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування» (чинного, на момент виникнення спірних правовідносин) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу (пункт 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика)). Відповідно до пункту 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. З метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20) зазначено: «відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20). Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22)». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: approved