Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

В червні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] ( [ADDRESS] ) до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (01011 м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4а), Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Профіт Капітал» (04071 м. Київ, вул. Набережно лугова, буд. 8) за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Третього відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (21050 м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 15а), Приватного нотаріуса Терещенко В.В. ( [ADDRESS] ), про визнання іпотеки припиненою, мотивуючи позов тим, що на виконанні третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало зведене виконавче провадження № 63177642 до складу якого входили виконавчі провадження №№ 72841690, 57995569, 61768675 про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) грошової заборгованості. Під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження через ДП «СЕТАМ» 31 січня 2024 року Третім відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було реалізовано іпотечне майно, а саме: недобудований житловий будинок, загальною площею 249 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,0800 га, кадастровий номер: 0510136600:02:087:0118, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За результатами відкритого аукціону, переможцем визнано [PERSON] , який придбав зазначене іпотечне майно за ціною 1 775 690,00 грн., що підтверджується протоколом № 604947 проведення електронного аукціону (торгів) від 31 січня 2024 року. Після внесення [PERSON] грошових коштів, 12 лютого 2024 року заступником начальника третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було складено акт про реалізацію предмета іпотеки. Одразу після отримання вищезгаданого акту про реалізацію предмета іпотеки, [PERSON] звернувся до нотаріуса, з метою оформлення придбаного об`єкту нерухомості. Однак, в оформленні права власності йому було відмовлено та повідомлено про неможливість вчинення будь-яких реєстраційних дій у зв`язку із наявністю у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону на вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна. В подальшому 08.05.2024 представником позивача - адвокатом Юрченком Тарасом Петровичем було підготовлено та направлено лист на адресу акціонерного товариства «Райффайзен Банк», з проханням звернутися відповідачу до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки. 27.05.2024 представником позивача була отримана відповідь № 81-15- 9/5010 від 20.05.2024 про відмову у наданні інформації. Слід зазначити, що за змістом заяви будь-якого прохання про надання інформації не було зазначено, а лише прохання звернутися із заявою до держаного реєстратора. За вказаних обставин, у позивача відсутня можливість розпоряджатися своїм майном, а саме недобудованим житловим будинком, загальною площею 249 кв.м. та земельною ділянкою, загальною площею 0,0800 га, кадастровий номер: 0510136600:02:087:0118, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому позивач вважає свої права порушеними, у зв`язку із чим виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. Просив суд, визнати припиненою іпотеку, яка виникла на підставі іпотечного договору 5548, укладеного 11.09.2007 року між ВАТ «Райффайзенбанк Аваль» та [PERSON] щодо недобудованого житлового будинку, загальною площею 249 кв.м. та земельної ділянки, загальною площею 0,0800 га кадастровий номер 0510136600:02:087:0118, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке було предметом іпотеки. Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про заборону відчуження на нерухоме майно від 11.09.2007 року № 5637107. Стягнути судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.09.2024 року у цивільній справі за позовом [PERSON] ( [ADDRESS] ) до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (01011 м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4а) за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Третього відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (21050 м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 15а), Приватного нотаріуса Терещенко В.В. ( [ADDRESS] ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Профіт Капітал» (04071 м. Київ, вул. Набережно Лугова, буд. 8) про визнання іпотеки припиненою, допущено заміну неналежної третьої сторони без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на співвідповідача ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал». 30.07.2024 року на адресу суд надійшли письмові пояснення від ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» у яких вказано, що відповідно до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда) в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» вважає, що вимоги позову про визнання іпотеки припиненою та вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є обґрунтованими, так як взаємопов`язані між собою та випливають одна з одної. 20.09.2024 року на адресу суду надійшли письмові заперечення від АТ «Райффайзен Банк» щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Просили суд, відмовити у повному обсязі в задоволенні вимог [PERSON] , щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20\~000,00 грн. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на виконанні третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало зведене виконавче провадження № 63177642 до складу якого входили виконавчі провадження №№ 72841690, 57995569, 61768675 про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) грошової заборгованості. Під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження через ДП «СЕТАМ» 31 січня 2024 року Третім відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було реалізовано іпотечне майно, а саме: недобудований житловий будинок, загальною площею 249 кв.м. та земельна ділянка, загальною площею 0,0800 га, кадастровий номер: 0510136600:02:087:0118, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). За результатами відкритого аукціону, переможцем визнано [PERSON] , який придбав зазначене іпотечне майно за ціною 1 775 690,00 грн., що підтверджується протоколом № 604947 проведення електронного аукціону (торгів) від 31 січня 2024 року (а.с.17). Після внесення [PERSON] грошових коштів, 12 лютого 2024 року заступником начальника третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було складено акт про реалізацію предмета іпотеки. Одразу після отримання вищезгаданого акту про реалізацію предмета іпотеки, [PERSON] звернувся до нотаріуса, з метою оформлення придбаного об`єкту нерухомості. Однак, в оформленні права власності йому було відмовлено та повідомлено про неможливість вчинення будь-яких реєстраційних дій у зв`язку із наявністю у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону на вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна (а.с.20). В подальшому 08.05.2024 представником позивача - адвокатом Юрченком Тарасом Петровичем було підготовлено та направлено лист на адресу акціонерного товариства «Райффайзен Банк», з проханням звернутися відповідачу до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки (а.с.12-13). 27.05.2024 представником позивача була отримана відповідь № 81-15- 9/5010 від 20.05.2024 про відмову у наданні інформації. Слід зазначити, що за змістом заяви будь-якого прохання про надання інформації не було зазначено, а лише прохання звернутися із заявою до держаного реєстратора (а.с.14) За вказаних обставин, у позивача відсутня можливість розпоряджатися своїм майном, а саме недобудованим житловим будинком, загальною площею 249 кв.м. та земельною ділянкою, загальною площею 0,0800 га, кадастровий номер: 0510136600:02:087:0118, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. Відповідно до ч. 3 ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.5 глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012року №296/5 року нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна. Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. Разом з цим, як зазначено вище, після продажу предмета іпотеки на електронному аукціоні припинилися будь-які права та вимоги АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Наявність вказаного\~обтяження створює перешкоди у користуванні майном вже новому власнику майна, а саме позивачу, який вже отримав Акт про проведений електронний аукціон на будинок та земельну ділянку. Також у зв`язку з наявністю обтяжень позивач не може вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, а також здійснювати інші свої права, гарантовані чинним законодавством України. Згідно ч. 2 ст. 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Враховуючи викладене, суд зобов`язаний прийняти до уваги при вирішенні цього спору положення Конституції України як норми прямої дії, які встановлюють конституційне право громадян отримати та реалізувати своє право власності на майно, отримати ефективний судовий захист від протиправних посягань та порушень такого права. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7, та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. гідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. В даний час в зв`язку з накладенням арешту на майно позивач не може ним користуватись, а саме продати, подарувати.Згідно зі статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Таким чином, під час судового розгляду встановлено порушення прав та законних інтересів позивача як власника майна, які підлягають судовому захисту. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження цих обставин суду надано: ордер на надання правової допомоги від 03.06.2024 року, договір про надання правової допомоги від 03.05.2024 року, квитанцію про сплату витрат правничої допомоги від 04.05.2024 року на суму 20 000,00 грн. При розподілі цього виду судових витрат, суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Надаючи оцінку наданим доказам суд зважає, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Outcome: approved