Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

22 березня 2024 адвокат Замета Н.О. (повноваження на а.с.196) звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в інтересах [PERSON] із заявою про встановлення факту перебування на утриманні загиблого військовослужбовця [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заявник [PERSON] з 2002 року проживала однією сім`єю з [PERSON] , вели спільне господарство, спільний бюджет, виконували взаємні права та обов`язки як подружжя, піклувалися один про одного, разом виховували рідного сина заявника - [PERSON] , [INFO] . На початку 2003 року у них народилася спільна дочка [PERSON] , [INFO] . Під час їх спільного проживання [PERSON] весь час фінансово забезпечував родину, працював на будівництві, потім займався реалізацією продуктів харчування, останній час займався виготовленням меблів. [PERSON] займалася переважно вихованням дітей та підтриманням побуту в родині. 06 квітня 2022 року [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України. За період служби він продовжував матеріально утримувати сім`ю, перераховував заявниці кошти. Зазначені кошти були постійним та основним джерелом її існування та їх доньки. Також [PERSON] забезпечував навчання доньки в учбовому закладі, де остання навчалася на контракті. 17 листопада 2023 [PERSON] під час виконання бойового завдання загинув поблизу населеного пункту Іванівське Донецької області, смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Враховуючи наведене просила встановити факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] , який загинув [INFO] під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Іванівське Донецької області захищаючи суверенітет та незалежність України, оскільки встановлення факту необхідне заявнику для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 березня 2024 року цивільну справу за підсудністю було передано на розгляд Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 22 квітня 2024 року заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Судове засідання було призначено на 22 травня 2024 року. 22 травня 2024 року за клопотанням представника Міністерства Оборони України судове засідання було відкладено на 11.06.2024 та задоволено клопотання представника заявника адвоката [PERSON]. про виклик свідків. 10.06.2024 року представник заінтересованої особи - Міністерства Оборони України через систему електронний суд подав письмові пояснення у справі (Т.1 а.с.231-233) у яких просив врахувати, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Зазначив, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Заінтересована особа - [INFO] письмових пояснень (заперечень) не подав. 11 червня 2024 року справа була знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Розгляд справи був відкладений на 03 липня 2024 року. 03 липня 2024 року під час проведення відкритого судового засідання судом було заслухано представника заявника, допитано свідків - [PERSON] та [PERSON] та у зв`язку з вимкненням у суді електричної енергії розгляд справи було відкладено на 16 липня 2024 року. 16 липня 2024 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника заявника [PERSON] - адвоката [PERSON]. про залучення в якості заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розгляд справи був відкладений на 08 серпня 2024 року. 08 серпня 2024 року було допитано свідка [PERSON] та у зв`язку з неможливістю свідка [PERSON] вийти на відеозв`язок із судом розгляд справи було відкладено на 30 вересня 2024 року. 30 вересня 2024 року було допитано свідка [PERSON] та витребувано докази з Могилів-Подільського відділу ДРАЦС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) та Головного управління ДПС у Вінницькій області. 17 жовтня 2024 року представник заявника [PERSON] - адвокат Замета Н.О. через систему «Електронний суд» подала заяву про уточнення позовних вимог, а саме просила встановити факт, що має юридичне значення: - проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , із [PERSON] [INFO] , який народився в м. Харків та помер [INFO] у період з 2002 року по листопад 2023 року; перебування [PERSON] [INFO] , з 2012 року по листопад 2023 року на утриманні [PERSON] [INFO] , який загинув [INFO] під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Іванівське Донецької області захищаючи суверенітет та незалежність України. Вказані факти необхідно встановити для призначення і виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року. Заяву обґрунтувала тим, що 20.06.2024 набрали чинності зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2024 №714 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2023 №975 і від 28.02.2022 №168». Відповідно до п.9 до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 4 цього Порядку, належать: жінка (чоловік), з якою (яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Враховуючи вказані зміни, просила прийняти до розгляду уточнену заяву. Судом без виходу до нарадчої кімнати було ухвалено прийняти вказану заяву та у зв`язку з наданням заінтересованим особам можливості ознайомитися із даною заявою про уточнення позовних вимог та скористатися своїм правом на подання письмових пояснень та висловлення своєї думки розгляд справи відкладено до 13 листопада 2024 року. Представник Міністерства Оборони України в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив (Т.2 а.с.105). Представник [INFO] в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (Т.2 а.с.104). В матеріалах справи міститься заява начальника [INFO] [PERSON] від 17.05.2024 про неможливість явки на судове засідання через великий обсяг трудового навантаження (Т.1 а.с.203) Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, судові повістки з копією ухвали від 16.07.2024 та матеріалами заяви, які направлялися за їх зареєстрованим місцем проживання повернулися до суду без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України [PERSON] та [PERSON] вважаються, належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання. На підставі положень ч. 3 ст. 294, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності заінтересованих осіб та їх представників. В судовому засіданні представник заявника - адвокат Замета Н.О. заявлені вимоги своєї довірительки [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу та перебування на утриманні підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Стверджувала, що [PERSON] із [PERSON] проживали однією сім`єю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, виховували спільну дитину та дитину заявника. Остання немала власного доходу та до смерті [PERSON] перебувала із донькою на його повному матеріальному утриманні. Саме заявнику як дружині було направлено сповіщення про загибель [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] заяву [PERSON] підтримала, просила задоволити, суду пояснила, що вона є дочкою заявниці та загиблого [PERSON] . ЇЇ батьки з часу її народження весь час проживали разом, спочатку вони жили в м.Харкові, а потім переїхали до м.Києва. Жили вони в орендованій квартирі, батько працював на різних роботах, утримував їх, мати займалася домогосподарством, іноді допомагала батькові. Спочатку повномасштабного вторгнення рф батько пішов служити в ЗСУ, мати почала займатися волонтерською діяльністю, допомагала знаходити квартири для родин військовослужбовців, відправляла на війну речі для військових. Коли батько загинув мати здійснила його поховання за власні кошти, які їм надсилав батько та які вони отримали від держави. З червня місяця цього року мати пішла служити в частину в якій служив батько. На запитання представника заявника вказала, що її бабуся та дідусь по батьковій лінії знають, що в суді розглядається вказана справа, вона особисто їх повідомляла про це. Заслухавши представника заявника, заінтересовану особу, допитавши свідків, дослідивши подані письмові документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293, п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). 18 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 560/17953/21 відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі N290/289/22-ц, вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Також Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Отже, судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції. В суді встановлено, що 06 квітня 2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України. 16.04.2022 року згідно витягу з наказу від 16.04.2022 року №34 командира військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] , було зараховано до особового складу в/ч [NUMBER] (Т.1 а.с.143). 22.07.2022 відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 20.07.2022 №5110 ЗПУ-2, старший механік - водій 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 4 штурмової роти 2 штурмового батальйону солдат [PERSON] прибув до району виконання бойових завдань та приступив до виконання бойових завдань (Т.1 а.с.144). [INFO] року [PERSON] під час виконання бойового завдання загинув поблизу населеного пункту Іванівське Донецької області, смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Згідно довідки про причину смерті (до форми №106/о №7561) від 24.11.2023 року причиною смерті військовослужбовця стала вибухова травма внаслідок військових дій (Т.1 а.с.148, 149,152, 160, 161). 30.11.2023 загиблого [PERSON] було поховано в [ADDRESS] , на ділянці [ADDRESS] , місце 1 (свідоцтво про поховання реєстраційний номер [NUMBER] від 30.11.2023 (Т.1 а.с.157). Встановлено, що [PERSON] з 2002 року до дня смерті, [INFO] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із заявницею [PERSON] . Вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, взаємні права та обов`язки притаманні подружжю. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.137). Згідно Довідки Дарницького відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київської області [PERSON] народилася в м.Харкові Харківської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З копії паспорта загиблого [PERSON] вбачається, що останній також був зареєстрований за вказаною адресою (Т.1 а.с.140, 141-142). Фактично заявниця, загиблий [PERSON] та їх донька [PERSON] проживали в [ADDRESS] . Із показань свідків [PERSON] - рідного брата заявниці та [PERSON] - братової, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 2002 року почали проживати разом в м.Харкові. Спочатку проживали з батьками [PERSON] , а потім орендували окремо житло. У 2003 році у них народилася дочка [PERSON] , а в 2004 році вони переїхали проживати в м.Києв. [PERSON] спочатку працював на будівництві, потім відкрив ларьок з продажу фруктів, пізніше займався виготовленням меблів. [PERSON] весь час займалася домогосподарством, вони вели спільний бюджет, придбавали майно, виховували дочку та старшого сина [PERSON] , який проживав спочатку з ними, а потім в с.Рівне Могилів-Подільського району. Перед початком війни вони придбали квартиру в новобудові в м.Києві. Дочка [PERSON] навчалася на платній формі навчання, яке оплачував [PERSON] . Також вони допомагали старшому сину [PERSON] . Свідок [PERSON] , у судовому засіданні показав, що тривалий час дружив з сім`єю [PERSON] , з його цивільною дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] . Родина проживала в його квартирі в [ADDRESS] . До війни [PERSON] займався виготовленням меблів, утримував сім`ю. [PERSON] ніколи не працювала, донька навчалася на контракті. Гроші, які [PERSON] заробляв віддавав [PERSON] , коли пішов воювати віддав їй свою банківську картку. Знає, що вони придбали в новобудові квартиру. Свідок [PERSON] , суду показав, що разом з загиблим [PERSON] з 2022 року по день загибелі останнього проходив з ним службу, був його побратимом. Знає, що його дружиною була [PERSON] , вони постійно були на зв`язку, він пересилав їй гроші на прожиття, на навчання їх спільної доньки [PERSON] . Коли він був на реабілітації після поранення вони всі разом їздили відпочивати. [PERSON] займалася волонтерською діяльністю, постачала військовим речі: шапки, шарфи, термобілизну, допомагала сім`ям військовослужбовців винаймати житло, в неї був позивний Ріелтор. Зі слів [PERSON] він жив зі [PERSON] з 20 років, казав, що з нею йому ділити нема чого. [PERSON] організувала та провела його поховання. Таким чином судом встановлено, що між заявницею та [PERSON] склалися та мали місце з 2002 року до дня смерті останнього, 17 листопада 2023 усталені відносини, які притаманні подружжю. Наведене також підтверджується квитанціями monobank АТ «Універсал Банк» про переказ [PERSON] коштів на картковий рахунок заявниці [PERSON] . Так, з 01.09.2022 по 01.11.2023 - [PERSON] здійснено 238 грошових переказів [PERSON] (Т.1 а.с.165-171); квитанціями про придбання побутових речей, які вони здійснювали разом (Т.1 а.с.172-174). Також доказом спільного проживання заявниці із [PERSON] є їх переписка з додатку з Інтернет мережі - «Viber» (Т.1 а.с. 175-183) та досліджені у судовому засіданні фотосвітлини (Т.1 а.с.184-190). Крім того, саме заявниці, як дружині 20 листопада 2023 року було направлено сповіщення про загибель ст. солдата в/ч [NUMBER] [PERSON] (Т.1 а.с.148, 150) і саме заявниця провела поховання загиблого [PERSON] , що підтверджується Договорами-замовлення ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» від 29.11.2023 (Т.1 а.с.153-156). Із відомостей Могилів-Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 11.10.2024 за №1400/28.16-130а, вбачається, що ні заявниця [PERSON] , [INFO] , ні [PERSON] , [INFO] , у шлюбі як між собою так і з іншими особами не перебували (Т.2 а.с.62). Відповідно до ч.2, ч.4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Заявниця зазначила, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту перебування на утриманні їй необхідне для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.91 р. № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене у ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.91 р. № 2011-ХІІ, зокрема право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу Україну. Відповідно до ч.4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.91 р. № 2011-ХІІ, виходить, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Частиною 1 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.91 р. N 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. Частиною 6 та 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.91 р. N 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями. Абзацом 1 пункту 2 абзацом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - «Постанова») передбачено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц, вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. У постанові Верховного Суду по справі N 372/3321/19 (провадження N 61-10538св22) від 20 березня 2023 року, суд зазначив, що належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, квитанції, свідоцтва про право власності, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що наданими заявницею та дослідженими в судовому засіданні доказами беззаперечно доведений той факт, що загиблий [PERSON] з 2002 року і до своєї смерті проживав із нею, вів спільне господарство, спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, разом виховували спільну доньку, не перебували у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а тому приходить до висновку, що вимога про встановлення факту постійного проживання заявниці [PERSON] та [PERSON] з 2002 року по 17 листопада 2023 року підлягає задоволенню. Щодо вимоги заявниці про встановлення факту перебування на утриманні суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Статтею 31 Закону України від 09.04.92 N 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка визначає в яких випадках члени сім`ї будуть вважаються утриманцями, передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі N 686/8440/16-ц. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Відповідно до ст. 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення", члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до Судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, викладеної у листі Верховного суду від 01.01.2012р., до заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в якій зазначається мета цього встановлення, можуть надаватися: 1) докази, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні особи, яка померла (документи, акти, листи ділового й особистого характеру); 2) докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, квитанції та інші документи, що свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника); 3) довідка із ЖЕКу або сільської ради про те, що заявник звертався до них за одержанням документа про перебування на утриманні померлого, однак йому в цьому було відмовлено через відсутність відомостей про утримання або на тій підставі, що заявник не був на утриманні; 4) документи, які свідчать про те, що заявник є членом сім`ї померлого - копія свідоцтва про шлюб, народження, усиновлення тощо; 5) документи, які встановлюють, що заявник був неповнолітньою або непрацездатною особою, не був членом сім`ї спадкодавця, але перебував на утриманні останнього не менше п`яти років та одержував від нього матеріальну допомогу, що була єдиним джерелом засобів до існування (копія свідоцтва про народження, довідка про інвалідність, інші письмові докази); 6) копія свідоцтва про смерть годувальника. Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі N 1-8/99 (N 5-рп/99) роз`яснив, що членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. В постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі N 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року в справі N 210/343/19 (провадження N 61-22247св19) та від 31 серпня 2022 року в справі N 592/13089/21 (провадження N 61-5213св22) вказано, що якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Як вже було встановлено судом заявниця [PERSON] проживала разом зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] та їх спільною донькою [PERSON] з 2002 року. Факт утримання чоловіком [PERSON] своєї цивільної дружини [PERSON] та дочки [PERSON] , забезпечення їх доходами підтверджується виписками по надходженням по картці/рахунку [PERSON] , квитанціями про придбання побутових речей, показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, які підтвердили, що [PERSON] утримував свою сім`ю - цивільну дружину [PERSON] та їх спільну дочку [PERSON] до моменту своєї загибелі - [INFO] року, а також відповіддю Головного управління ДПС у Вінницькій області від 08.10.2024 №0232-2024-0003249 з якої вбачається, що за період з 2012 по 2023 у заявниці відсутня інформація про доходи, крім страхової виплати та додаткового благо з АТ «Універсал Банк» - послуга «Копилка» (Т.2 а.с. 63-68). Отже, в судовому засіданні встановлено, що допомога, яка надавалася загиблим [PERSON] була для заявниці [PERSON] єдиним, постійним та основним джерелом засобів до існування. Відтак, у ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що заявниця проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] з 2002 року до дня його загибелі - [INFO] та перебувала на утриманні останнього з 2012 року по день його загибелі - [INFO] . Встановлення цих фактів їй необхідне для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця [PERSON] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які заявниця посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволенні заяви. На підставі викладеного, відповідно до вимог та

Outcome: approved