Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

03 червня 2024 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільні діти сторін проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. З відповідача за рішенням суду стягуються аліменти на утримання дітей, однак останній їх сплачує нерегулярно. Після рішення про стягнення аліментів з відповідача, останній почав «підіймати питання про місце проживання дітей та маніпулювати цим питанням, провокуючи сварки. Мав місце випадок коли відповідач без відома позивача забрав доньку зі школи та позивач не могла її знайти, що причинило стрес у матері та дитини. За місцем проживання матері діти відвідують навчальні заклади та гуртки. Мати піклується про їх стан здоров`я, розвиток та виховання. З метою забезпечення сталого місця проживання дітей та в зв`язку безвідповідальністю та маніпулюванням питанням місця проживання дітей з боку відповідача, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду та просила відповідним судовим рішенням визначити місце проживання дітей разом з нею. Ухвалою суду від 20 червня 2024 року позовну заяву залишене без руху та надано позивачу строк для сплати повної суми судового збору, виходячи з кількості заявлених нею позовних вимог. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 25 червня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження. У поданому 11.09.2024 відзиві на позовну зазву відповідач просив розглядати справу у його відсутність. У відзиві він також просив закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору, оскільки жодним чином не заперечує щодо проживання дітей разом з матір`ю та не має заборгованості з аліментів, а навпаки саме позивач створює йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Представником відповідача подані заперечення на відзив, які за змістом аналогічні доводам позовної заяви. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги та наполягали на їх задоволенні. Будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, відповідач в судові засідання не з`явився. Зважаючи на те, що у поданому відзиві він просив розглядати справу без його участі, суд вважає, що його неявка розгляду справи не перешкоджає. Заслухавши пояснення присутніх учасників судового розгляду, дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні юридичні факти та правовідносини, які їх супроводжують. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі між особою в період з 06 червня 2015 року по 08 березня 2024 року. Шлюб розірвано в судовому порядку 08 лютого 2024 року за позовом [PERSON] (а.с.70-71). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.16-17). Згідно відомостей з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» МВС України [PERSON] станом на 13 травня 2024 року судимостей не має та до кримінальної відповідальності не притягується (а.с.10). Позивач [PERSON] з 03.10.2011 працює на посаді сестри медичної палатної відділення анестезіології та інтенсивної терапії КП «Полтавська обласна клінічна лікарня» та позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.9), отримує сталу заробітну плату (а.с.17). Діти сторін від народження проживають та зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить їх матері (24-29). З матеріалів справи вбачається, що мати піклується про стан здоров`я дітей, зокрема їм зроблені необхідні профілактичні щеплення, укладені декларації з лікарями-педіатрами за місцем проживання, представником дітей у деклараціях вказана лише їх мати (а.с. 18-23). Діти відвідують навчальні заклади за місцем їх проживання, а також додатково гурток з вивчення англійської мови, позитивно характеризується за місцем навчання, з навальних характеристик вбачається, що значно більшою мірою увагу навчанню та вихованню дітей приділяє саме їх мати (а.с.11-16). В своїх поясненнях позивач повідомила суду, що звернутись до суду з даним позовом її спонукала поведінка відповідача, який декілька разів забирав дітей зі школи, не поставивши її до відома, внаслідок чого вона сильно переживала з приводу їх місця знаходження. При цьому відповідач вважає таку поведінку цілком нормальною, маніпулює своїм статусом батька, вказуючи, що діти проживають з матір`ю без належного закріплення цього факту. При цьому відповідач хоча й сплачує аліменти на утримання дітей, однак на прохання взяти на себе частину додаткових витрат на їх утримання, маніпулює цим, вимагаючи певного поводження щодо нього з боку позивача та дітей. З свого боку позивач жодним чином не перешкоджає спілкуванню дітей з батьком. Однак, з метою остаточного визначення місце проживання дітей та недопущення маніпулювання цим питанням з боку відповідача, позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом. На виконання вимог ст.171 СК України судом з`ясовано думка старшої дитини [PERSON] щодо її бажанням проживати разом з одним з батьків. Так, дитина повідомила суд, що весь час проживає разом з матір`ю та молодшим братом у квартирі в м. Полтава. Разом з братом вони відвідують школу та курси англійської мови, мають велике коле друзів за місцем проживання та навчання. Дитина повідомила, що бажала б як і раніше проживати разом з матір`ю, однак не уникає спілкування з батьком. Зокрема повідомила, що останній раз, коли вона зустрічалась з батьком, то навіть залишалась у нього на ночівлю. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 10 вересня 2024 року враховуючи те, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю, яка забезпечує їх виховання та утримання, а батько спілкується з дітьми та не заперечує щодо їх проживання з матір`ю, доцільним є визначення місця проживання дітей разом з матір`ю (а.с.66). Незважаючи на те, що відповідач запевняє суд про відсутність між сторонами спору про місце проживання дітей, суд не може погодитись з такою позицією. Зокрема про наявність спору з даного питання (принаймні на момент звернення позивача до суду з даним позовом) свідчать, як детальні пояснення позивача якими вона обґрунтувала свої позовні вимоги, так і факт винесення Шевченківською районною у м. Полтаві радою рішення від 11 червня 2024 року № 148, яким за заявою [PERSON] на підставі ст.ст. 157-158 СК України визначено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми (а.с.72). За таких обставин підстави для закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору між сторонами відсутні. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 141 СК України передбачена рівність прав і обов`язків матері та батька щодо дитини. Поряд із цим, права малолітніх та неповнолітніх дітей щодо місця їх проживання, закріплені в Конституції України, Конвенції ООН «Про права дитини», Законах України «Про охорону дитинства», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», а також у Сімейному кодексі України. Зокрема, згідно з ч.2,3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За таких обставин, враховуючи матеріали справи у їх сукупності та думку неповнолітньої [PERSON] , суд вважає, що проживання обох дітей з матір`ю на даний час найбільше відповідає інтересам самих дітей. Позиція органу опіки та піклування свідчить про те, що її працівники підтримують даний висновок суду. В той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Таким чином, з метою сприяння інтересам дітей та недопущення маніпулювання місцем їх проживання одним з батьків в подальшому, суд вважає доцільним остаточно визначити місце проживання дітей разом з матір`ю та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати у справі становлять 2422,40 грн. сплаченого позивачем судового збору. Судовий збір суд розподіляє відповідно до приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України та повністю покладає його на відповідача, в зв`язку з повним задоволенням позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved