Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

До Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначила, що 15 лютого 2020 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. [INFO] в них народився син [PERSON] . Син проживає зі нею і перебуває на її утриманні, ця обставина підтверджується довідкою Тростянецького старостинського округу № 4 Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання. Шлюб між нею та відповідачем не розірвано, але добровільно надавати кошти на утримання сина він відмовляється. Відповідач взагалі не займається вихованням дитини, не цікавиться її розвитком та ухиляється від матеріальної допомоги, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. На даний час вона не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, веде домашнє господарство та здійснює догляд за дітьми, адже окрім сина [PERSON] ,\~на її\~утриманні перебувають\~ще дві\~її доньки.\~Їй одній\~важко забезпечувати\~сина самим\~необхідним та\~забезпечувати її власну життєдіяльність. Відповідач працездатний, отримує доходи і може допомагати їй в утриманні їхнього сина. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1\\3 частки з всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше встановленого законом рекомендованого розміру аліментів, на утримання сина [PERSON] . Такий розмір аліментів є реальним для нього і він не погіршить його матеріального стану, тим паче, що інших утриманців у відповідача немає. Саме такий розмір аліментів буде достатній для того, щоб вона могла забезпечити дитину самим необхідним Просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти, в розмірі 1\\3 частки з всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального рекомендованого розміру аліментів, на утримання сина, [PERSON] , [INFO] до його повноліття, починаючи з дня подачі даної заяви. Рішення в частині стягнення аліментів в розмірі за один місяць просить звернути до негайного виконання. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, про розгляд справи була належно повідомлена. До суду подала заяву, в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить судовий розгляд проводити за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений в силу приписів п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, відзиву до суду не подав. Так, згідно відповіді з ЄДДР №838202 від 18.09.2024 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). На зазначену адресу 23.09.2024 та 15.10.2024 рекомендованими листами скеровано копію ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області про відкриття провадження у справі та призначення судового розгляду в судовому засіданні на 15.10.2024 та 12.11.2024 разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідно до трекінгу поштових відправлень зазначені поштові відправлення повернуто до суду у зв`язку з відсутністю адресата (1 поштове відправлення) та у зв`язку з невдалою спробою вручення (2 поштове відправлення). Враховуючи те, що відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом: 15.02.2020 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.02.2020 (а.с.4). Сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.5). Дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою Тростянецького старостинського округу №4 Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 16.09.2024 № 160/02-4/28/24 (а.с.9) та актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/ фактичного місця проживання особи (а.с.10-11). З позовної заяви вбачається, що подружжя проживає окремо, батько участі в утриманні дитини не приймає, а позивачка не в змозі самостійно забезпечити дитину найнеобхіднішим. Позивачка [PERSON] є багатодітною матір`ю, що стверджується копією посвідчення багатодітної матері БС № 365284, виданого 16.04.2021 Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької РДА відділ № 8 Тиврів (а.с. 8). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку. Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 Сімейного Кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно \~ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» та\~ст.\~141\~СК України,\~ батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум на час розгляду справи для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні на місяць (ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік від 09.11.2023 №3460-ІХ). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні усіх обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. Обов`язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину випливає з положень діючого законодавства. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, факт проживання малолітньої дитини з матір`ю, вік дитини, матеріальний стан позивача, вартість життя на теперішній час та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб, розвитку, здоров`я дитини, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є молодою людиною працездатного віку, розмір його доходів невідомий, інших утриманців не встановлено, має можливість надавати матеріальну допомогу (іншого судом не встановлено), а дитина потребує такої допомоги. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання однієї дитини в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Суд звертає увагу, що відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню дитини до суду не надав, а тому право позивача на отримання аліментів на утримання спільної дитини сторін підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Разом із тим, суд враховує те, що позивачем не надано суду жодного обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення, і з відповідача слід стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму і не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Доказів, які б спростовували вищевикладене, сторонами не надано. Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає об`єктивним та справедливим розмір аліментів на утримання дитини сторін у вигляді 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, і таким, що відповідатиме загальновстановленому розміру аліментів на дитину при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батьків (ч.5 ст.183 СК України). Враховуючи положення ст.191 СК України стягнення аліментів слід розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 18.09.2024. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. 141, 180, 181, 184, 191 СК України та

Outcome: partial