Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

АТ КБ ПриватБанк звернулося 16.08.2018 р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. За позовом, посилаючись на ст..ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та умови договору б/н від 13.01.2014 р., просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 17318 грн. 60 коп., з яких: тіло кредиту 2721,64 грн.; відсотки за користування кредитом 3646,70 грн.; пеня 9649,37 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процента складова) 800,89 грн. Ухвалою судді від 04.10.2018 р. було відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 15.11.2018 р. Зочним рішенням суду від 12.12.2018 р. позов задоволено, стягнуто [PERSON] на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за договором б/н від 13.01.2014 р. в сумі 17318 грн. 60 коп. (тіло кредиту 2721,64 грн.; відсотки за користування кредитом 3646,70 грн.; пеня 9649,37 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процента складова) 800,89 грн.). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19.07.2024 р. заочне рішення від 12.12.2018 р. скасовано, розгляд справи призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 24.09.2024 р. 24.09.2024 р. розгляд справи відкладено на 08.11.2024 р. для повторного виклику відповідача. 08.11.2024 р. розгляд справи відкладено на 25.11.2024 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. Представник позивача в процесі розгляду справи подавав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи без його участі та за відсутності відповідача. В процесі розгляду справи представник відповідача подав відзив, за змістом якого просить відмовити в задоволенні позову з мотивів, що в ньому викладені (а.с.124-135), а також стягнути судові витрати. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк до [PERSON] не підлягають задоволенню. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності. Відповідно достатті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертастатті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина другастатті 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно достатті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина першастатті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зістаттею 266 ЦК Українизі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Із досліджених судом доказів вбачається, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, а строк погашення заборгованості за карткою визначено щомісячними платежами до 25 числа місяця. Кінцевий строк виконання зобов`язання сторонами не було узгоджено. Відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251,252 ЦК України). Таким чином, конкретний строк дії договору сторонами не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3ст. 264 ЦК Українипісля переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Таким чином, із дослідженої судом виписки за картковим рахунком вбачається, що переривання перебігу позовної давності мало місце, зокрема: 07.03.2015 р. при здійсненні [PERSON] платежу на суму 318,00 грн.; 18.06.2016 р. платіж на суму 343,00 грн.; востаннє (згідно розрахунку) 09.06.2017 р. платіж в сумі 149,75 грн. Тобто, у цій справі строк позовної давності слід обраховувати з 09.06.2017 року, а його останнім днем слід вважати 09.06.2020 року. Відтак, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 13.01.2014 року. 25.09.2020 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу набула прізвище « [PERSON] », про що надано копію свідоцтва про шлюб. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 13.01.2014 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, що викладені на відповідному банківському сайті, як невід`ємні частини договору. Отже, предметом позову є вимоги кредитодавця до відповідача як позичальника щодо заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування ним в порядку ст.ст.\~526,\~527,\~530,\~629,\~1054 ЦК України. Виходячи з позовних вимог банку, останній просить стягнути з відповідача заборгованість на підставі договору, оформленого анкетою-заявою від 13.01.2014 року, яку підписано відповідачем [PERSON] . Позивач вважає та зазначає у позовній заяві, що [PERSON] при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами\~складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ „ПриватБанк, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Банк вказує, що, підписавши заяву, відповідач у відповідності до\~ст. 634 ЦК України\~приєдналась до тих умов кредитування, які зафіксовані в стандартних формулярах, якими є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку у чинній на час приєднання редакції. Згідно з вимогами чинного законодавства кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Зважаючи на приписи вказаної статті, суд погоджується з запереченнями представника відповідача проти позову в тій частині, що в заяві від 13.01.2014 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про узгодження процентної ставки за кредитом, як й інші істотні умови, притаманні кредитному договору. Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві та в розрахунку позовних вимог про узгодження між сторонами договору розміру процентної ставки та інших нарахувань, документально не підтверджені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості по відсоткам, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infiniti, VISA Signature та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 13.01.2014 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі та порядку нарахування. В змісті анкети-заяви зазначено, що її підписанням клієнт погоджується, що згідно зі\~статтею 634 ЦК України\~у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник яких вона отримала шляхом самостійного роздрукування. Але роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім того, банк не пересвідчився, чи дійсно клієнт зробив таку роздруківку та ознайомився з вказаними документами. Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19) вважає, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період\~з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наданий позивачем Витяг з Умов та правила надання банківських послуг Приват-Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку\~в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням вказаного висновку Великої Палати Верховного Суду та обставин цієї справи, суд вважає, що надані банком документи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі процентну ставку за кредитом, будь-які комісії та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Разом з тим, суд вважає, що договірні відносини є підтвердженими лише щодо фактичного використання відповідачем кредиту, але щодо інших умов, зокрема, щодо комісій, відсотків, порядку погашення та списання кошів з рахунків відповідача, або погашення заборгованості за відсотками та комісіями за рахунок кредиту із подальшим зарахуванням цих коштів знову у тіло кредиту, погодження у письмовій формі між сторонами не відбулось. До того ж, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, пені та штрафів, які нараховувались банком, та погашались за кошти відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому судом перевіряється тільки, чи має відповідач непогашене тіло кредиту. В обґрунтування розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитом за період з 13.01.2014 р. по 31.07.2018 р. (а.с.4-6), з якого не можливо чітко визначити розмір неповернутого кредиту, відслідкувати витрати відповідача та вкладені на картрахунок кошти. У розрахунку банк визначив заборгованість за тілом кредиту станом на 31.07.2018 року у розмірі 2721,64 грн. З розрахунку вбачається, що клієнт витрачала кредитні кошти, про є відомості у відповідних колонках, а також регулярно вносила (поповнювала) кошти на картрахунку. При цьому, суд перевіряє одночасно заперечення відповідача про те, що сума кредитного ліміту, встановлена за заявою від 13.01.2014 складає 1000,00 грн., а не 2721,64 грн., як зазначає АТ Комерційний банк "ПриватБанк", внаслідок чого розрахунок, складений позивачем розрахунок викликає сумніви в його достовірності. Доказів збільшення тіла кредиту та згоди на це відповідача, також, надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Банк зазначив, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті відповідачем не в повному обсязі, а також вимоги ст.530\~ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. в справі № 342/180/17. Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості, не можливо встановити суму непогашеного тіла кредиту, що є підставою для відмови в задоволенні позову і в цій частині. На підставі ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача судовий збір. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходив з наступного. Частиною першою\~статті 15 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій\~ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою\~статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини другої\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини четвертої\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Професійну правничу допомогу відповідачу надавав адвокат Стариченко М.П. на підставі договору про надання правової допомоги від 15.08.2022 року та ордеру на надання правничої (правової) допомоги АР № 1154997 (а.с.136, 138). Представником надано акт виконаних робіт від 28.06.2024 р. з переліком наданих юридичних послуг: ознайомлення з матеріалами справи 2000 грн.; консультація, підготовка заяви про перегляд заочного рішення 3000 грн. (а.с.140), акт виконаних робіт від 05.08.2024 р., де вартість консультації, підготовки відзиву на позов складає 5000 грн., що разом складає 10\~000 грн., а також квитанції до прибуткового касового ордеру № 240 від 28.06.2024 р. на суму 5000 грн. (а.с.139) та № 256 від 05.08.2024 р. на суму 5000 грн. (а.с.141). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи обґрунтованость розміру зазначених витрат та позовних вимог, приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved