Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

03.07.2024 року представник заявника [PERSON] - адвокат Сахарова Н.М., яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1382590 від 01 липня 2024 року (а.с.8), звернулася до суду з цією заявою та просить постановити судове рішення, яким встановити факт належності заявникові державного акту серії ЯА №366524 на право власності на земельну ділянку, площею 1,17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01065180202, виданий на ім`я [PERSON] , мотивуючи заяву тим, що 10 квітня 2006 року на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації №377 від 08.06.2005 року заявникові було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, що підтверджує його право власності на земельну ділянку, площею 1.17 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В 2024 році заявник вирішила передати земельну ділянку в оренду, але реєстрація договору оренди неможлива у зв`язку з розбіжностями в написанні прізвища заявника, а саме в акті зазначено « [PERSON] », а в паспорті « [PERSON] ». Дані обставини позбавляють заявника можливості розпоряджатися своєї власністю в повному обсязі, тому представник звертається з цією заявою. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в заяві про встановлення факту представник просить розглянути справу у відсутності заявника та його представника (а.с.1 на звороті). Представник заінтересованої особи Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, в судове засідання не прибув, сільський голови [PERSON] надав 13.09.2024 року на електрону пошту суду заяву про визнання вимог [PERSON] , просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Болградської районної державної адміністрації Одеської області, в судове засідання не прибув, голова-начальник (військової) адміністрації Шарафаненко М. надав 29.07.2024 року на електрону пошту суду заяву, в якій не заперечував проти вимог [PERSON] , просив розглядати справу у відсутності представника адміністрації. Дослідивши подані документи та матеріали, суд прийшов до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В судовому засіданні встановлено, що в паспорті громадянина України (книжка) серії [NUMBER] , який виданий 05.02.2002 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище заявника зазначено українською мовою « [PERSON] », а на другій сторінці, на російські мові « [PERSON] » (а.с.3). На підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації від 08 червня 2005 року №377, 10 квітня 2006 року заявнику було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №366524, яким підтверджено її право власності на земельні ділянки загальною площею 1,17 га, розташовані на території Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області (на даний час це територія Городненської сільської ради), цільове призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровими номерами №1 5121483000:01:005:0873, №2 5121483000:01:002:0129, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010651802024 (а.с.4), але в цьому акті прізвище заявника зазначено « [PERSON] », в той час як за паспортом громадянина України її прізвище - « [PERSON] ». Як вбачається з архівного витягу з розпорядження голови Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 08.06.2005 року №377, яким затверджено технічну документацію з передачі в натурі земельних часток (паїв) громадянам і надання їх у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва колишнього КСП «Рассвет», в списку громадян, яким передаються земельні ділянки під номерами 4331 та 4332 вказана заявник [PERSON] , якій передані дві земельні ділянки №2963 площею 0,290 га та №4937 площею 0,877 га (а.с.6). Заявник [PERSON] з метою укладення договору оренди земельної ділянки звернулася до державного реєстратора, але їй було в усній формі роз`яснено про неможливість реєстрації договору оренду через наявність розбіжностей в прізвищі заявника зазначені в державному акті та паспорті громадянина України. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, із змінами і доповненнями. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див.рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що докази на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА №366524, виданого на ім`я [PERSON] , було допущено помилку в написанні прізвища заявника, а саме зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », а помилка сталася через неуважність та невірний переклад працівниками, які оформлювали державний акт. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і відповідно до статті 315-319 ЦПК України підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved