Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 4387580 від 28.06.2021 року у розмірі 49478,21 грн., судовий збір - 3028,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4387580. 24.01.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 24-01/2022 року згідно якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором № 4387580. Також, 10.03.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-03/2023/01 згідно якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за кредитним договором № 4387580. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 4387580 від 28.06.2021 року у розмірі 49478,21 грн., судовий збір - 3028,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. Аргументи учасників справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Представник відповідача подав до суду письмову заяву, згідно якої просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які: - підтверджують факт укладення між кредитором та відповідачем кредитного договору; - підтверджують факт надання коштів відповідачу за кредитним договором; - підтверджують те, що товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сформовано до [PERSON] вимогу за кредитним договором відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України; - вказують на наявність у [PERSON] заборгованості перед товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»; - підтверджують факт повної оплати права вимоги позивачем за договором факторингу. Зокрема, вказав відсутність у справі первинної бухгалтерської документації, як належного доказу на підтвердження розміру заборгованості. Також зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що номер банківської картки, який вказаний як номер банківської картки відповідача, належить саме відповідачу. Крім цього, зазначення у договорі, що він підписаний електронним цифровим підписом, не може встановлювати факт здійснення відповідачем такого підписання. Також просить справу розглянути за відсутності відповідача та її представника. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що 28.06.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4387580. 24.01.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №24-01/2022 року згідно якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором № 4387580. Також, 10.03.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення № 10-03/2023/01 згідно якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за кредитним договором № 4387580. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Із наданих представником позивача та досліджених судом документів встановлено, що відповідач користувалася наданими кредитодавцем кредитними коштами та порушив умови вказаного договору і має прострочену заборгованість. Так, згідно з розрахунком заборгованості за вищевказаним договором позики, заборгованість Відповідача становить 49478,21 грн., з яких: 15000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 34200,00 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 240,00 грн.\~інфляційні збитки та 38,21 грн.\~нараховані 3% річних. Відповідно до вищевказаного договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі. Право на одержання яких належить клієнту. Сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор став кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашена, проценти за користування коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Наявними у матеріалах справи доказами\~підтверджується факт\~переходу права грошової вимоги від первісних кредиторів до ТОВ «Коллект Центр» за кредитними договорами, укладеними між [PERSON] та ТОВ «ФК «Авентус Україна», ТОВ «Вердикт Капітал». У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23.09.2015, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц, зазначивши, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Вказані вище кредитні договори укладенні в електронній формі, які підписані за допомогою електронного підпису одноразовими ідентифікаторами (одноразовим паролем). Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції на час укладення договорів) моментом підписання електронної правової угоди є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах № 524/5556/19 від 12.01.2021, № 234/7159/20 від 10.06.2021. Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами ». У цій справі матеріалами справи підтверджено підписання позичальником договору електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону, який зазначений в реквізитах сторін. При цьому, позичальник надав кредиторам вичерпну інформацію відносно себе: РНОКПП, зареєстроване місце проживання, номер мобільного телефону, та реквізити банківської картки, вказавши, що його попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.182 КК України. Доказів, що указаний в договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належить третім особам, а не позичальнику, останнім не надано. Наданий суду відповідачем відзив на позовну заяву не спростовує факту укладання договору, отримання відповідачем грошових коштів, наданого суду розрахунку заборгованості. Факт отримання позичальником грошових коштів підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, інформаційними довідками про успішні проведені транзакції коштів на картку відповідача, яку останній вказував при заповненні реквізитів договорів. Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Більше того, на запит суду було надано виписку за договором № б/н за період з 28.06.2021 року - 28.06.2021 року, згідно якої, 28.06.2021 року на картку № [NUMBER] , яка була емітована на ім`я [PERSON] , було зараховано суму 15000,00 грн. (а.с. 123-124). Відтак, в цій частині доводи відповідача, який наполягав на неукладеності таких договорів, не знайшли свого підтвердження. Із вимогами про недійсність/нікчемність таких договорів відповідач до суду також не звертався. Доводи відповідача, що розмір заборгованості повинен бути підтверджений випискою по рахунку, а не самим лише розрахунком, суд відхиляє, оскільки факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини надання послуг. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 22.08.2023 у справі № 910/14570/21. Наявні у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості та виписка з рахунку є належними доказами наявності заборгованості у позичальника. Зазначеною випискою підтверджується, що відповідач отримала кредитні кошти, визначені у договорі розмірі, які були зараховані на її рахунок. Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач також не надала будь-яких доказів сплати заборгованості як новому, так і первісним кредиторам. Суд також бере до уваги, що умовами договорів чітко визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору відсотки за користування кредитними коштами, розмір відсотків, строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, такі правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договори, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц). Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) вказала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України. Суд враховує, що пунктом 1.4 кредитних договорів визначений строк кредитування 30 днів. ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку на підставі п. 4.3 Договору. Пункт 4.3 договору, який міститься у розділі «Пролонгація строку кредиту» визначено, що у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк зазначений в п. 1.4 Договору, проценти передбачені п. 1.5.1 цього договору продовжують нараховуватись за кожний день користування коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення. Отже, умови договору про нарахування процентів протягом 90 днів після строку кредитування, за своєю правовою природою, є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України. Тобто, сторони погодили, що поза межами строку кредитування позичальник сплачує проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Тому проценти за користування належить нараховувати за весь час строку кредитування (за 30 днів), а також не більше 90 днів після прострочення його сплати, а, враховуючи відсутність погашення боргу, всього за 120 днів. Отже, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору. Таким чином, судом встановлено, що відповідач умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконала, що виявилося у неповерненні кредитних коштів, що стало наслідком звернення товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. Як наслідок, товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань попереднього кредитора, має право на стягнення з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, інфляційними витратами та 3 % річних. Тому позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект центр» в загальному розмірі 49478,21 грн. На вказану суму слід задовольнити позовні вимоги. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Нормами ст.\~141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується: договором № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року між ТОВ «Коллект Центр» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявка ТОВ «Коллект Центр» про надання юридичної допомоги № 172 від 01.03.2024 року, з якої вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» та адвокатське об`єднання погодили надання юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] ; витягом з Акта № 2 про надання юридичної допомоги, від 08.03.2024 року по стягненню заборгованості з [PERSON] (усна консультація з вивченням документів - 4000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9000 грн.), копією платіжної інструкції № 0421270000 від 15.30.2024 року про сплату за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. 00 коп. На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved