Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява адвоката Мороза Віктора Павловича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що [INFO] помер\~батько позивача\~ [PERSON] ,\~після смерті\~якого відкрилася\~спадщина,\~до складу\~якої входять однокімнатна квартира за адресою : [ADDRESS] , та приватний будинок за адресою: [ADDRESS] . Про дані обставини (смерть батька та відкриття спадщини) позивачу стало відомо не одразу, а через певний час, оскільки, починаючи з 25.02.2022 року позивач проходить службу у ЗСУ та виконує бойові завдання, не має постійного мобільного зв`язку. Так, з 25.02.2022 року [PERSON] було призвано до Збройних сил України по мобілізації до військової частини [NUMBER] на посаду стрілець 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини [NUMBER] , та в подальшому переведений на посаду стрілець 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини [NUMBER] , де і до дати подання позову він проходить службу. Тобто, позивач з 25.02.2022 року та на дату подання цього позову знаходиться у зоні активних бойових дій та захищає Україну від російської агресії. Дане підтверджується Довідкою про проходження служби (трудову діяльність) № 1546 від 28.10.2022 року та військовим квитком. [PERSON] зміг відпроситись зі служби у відпустку лише у грудні 2023 року і перебував у м.Запоріжжя з 18 грудня 2023 до 28 грудня 2023 року. [PERSON] звернувся до нотаріуса для оформлення на свою матір - [PERSON] , довіреності задля того, щоб остання звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва про права на спадщину за законом на частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та на частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова О.С. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] , в особі представника [PERSON] , не подав заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст.1270 ЦК України. Посилається на те, що з огляду на вказане позивач не міг звернутись до нотаріуса з потрібного заявою про прийняття спадщини. Також зазначає, що позивач діяв з урахуванням пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», який передбачає, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці, на що позивач міг розумне розраховувати при подачі заяви на прийняття спадщини. Крім того, позивач з урахуванням обставин несення військової служби не мав змоги вільно залишити військову частину для оформлення паперів та розумно розраховував, що має достатньо часу для подачі заяви та прийняття спадщини. Проте, до вказаної Постанови «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» було внесено зміни Постановою Кабміну № 469 від 9 травня 2023 року, які набрали чинності 18.06.2023 року, саме в частині додаткового чотирьох місячного строку на прийняття спадщини, що призвело до відмови позивачеві у виданні свідоцтва про право на спадщину, коли він, в особі представника, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. 28.12.2023 року. Зазначає, що перебування на військовій службі у зв`язку з мобілізацією під час дії воєнного стану є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка викликана об`єктивними істотними труднощами для нього на вчинення цих дій, що є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. З наведених підстав просить визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді від 22.02.2024 було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Також вищезазначеною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової Олесі Степанівни належним чином засвідчену копію спадкової справи №48/2023, що була заведена у зв`язку зі смертю [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 09.05.2024 у даній цивільній справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . Від відповідачів відзиву не надходило. Від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Трачук Н.І. на адресу суду 12.03.2024 надійшла заява, в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18. Крім того, у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 Верховний Суд дійшов висновку, що не спілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію. Крім того, доводи позивача, викладені у позові зводяться до того, що він не знав про смерть батька у зв`язку з чим не вчиняв дій по прийняттю спадщини, окрім того, 25.02.2022 року перебував у ЗСУ. Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 07.06.2024 було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явилися, від його представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача. Представник позивача [PERSON] адвокат Роздорожний О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що позивач з 25.02.2022 боронить Державу, виконує обов`язки військової служби, строк прийняття спадщини ним пропущений з поважної причини, що підтверджується військовим квитком та довідкою з військової частини, які долучені до позовної заяви. В довідці військової частини зазначено, що [PERSON] залучений до виконання бойових завдань в Запорізькій та Донецькій областях, тому позивач не міг розпоряджатися своїм вільним часом. Позивач перший раз був у відпустці в грудні 2023 року, тоді він через представника подав заяву про прийняття спадщини та уповноважив свою матір [PERSON] вести його справу у суді. Також послався на те, що позивач діяв з урахуванням пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», який передбачав, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці, який був в подальшому відмінений, але він вважав, що строк подачі заяви про прийняття спадщини не був ним пропущений. Оскільки позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини з об`єктивних причин, незалежних від нього, просив позов задовольнити. Відповідаючи на запитання головуючої судді зазначив, що йому невідомо, коли позивач дізнався про смерть батька. Позивач виконував бойові завдання по всій Україні. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Трачук Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що оскільки [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення [PERSON] від спадкування в 2023 році, останньому направлялася позовна заява, тому позивачу було відомо про смерть батька. Крім того зазначила, що позивач перебував у відпустках, мав можливість направити заяву про прийняття спадщини поштою будь-якому нотаріусу. Жодної з обставин, які б об`єктивно перешкоджали позивачу подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини в установлені строки, позивачем не зазначено, тільки є посилання що в країні воєнний стан та позивач проходить військову службу. Також послалася на постанови Верховного Суду у справах №333/1912/23 та №334/2358/23, відповідно до яких в задоволені касаційних скарг позивачів у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було відмовлено. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, підтримала позицію свого представника. Відповідач [PERSON] , який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу частин 1,3 ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст.81\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено\~та підтверджується\~матеріалами справи,\~що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) серії [NUMBER] . Батьками позивача [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.08.2000, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.157, зворотній бік). На виконання ухвали суду на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 48/2023, заведена до майна померлого [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартановою О. З копії спадкової справи № 48/2023 вбачається, що 15 квітня 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] , в якій вказав, що крім нього ще є спадкоємці: донька спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] . 15 квітня 2023 року [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] , в якій вказала, що крім неї ще є спадкоємці: син спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] 16 червня 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого брата [PERSON] , в якій вказав, що крім нього ще є спадкоємці: донька спадкодавця [PERSON] та сини спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 72154858 від 15.04.2023, спадкова справа на ім`я [PERSON] , [INFO] , не заводилася. Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 01.05.2023 за №04-07/3/3099, що міститься в спадковій справі № 48/2023, за відомостями департаменту реєстраційних послуг, за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , в період з 15.02.1994 по 30.03.2023 (помер [INFO] ). Разом з ним на день смерті зареєстровані особи відсутні. Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.06.2023 за №04-46/3/4076, що міститься в спадковій справі № 48/2023, за відомостями департаменту реєстраційних послуг ЗМР, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 12.05.2011 по теперішній час. 29.06.2023 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. за вих.№ 292/02-14 на адресу [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ), направлено повідомлення спадкоємцю, відповідно до якого, якщо він бажає прийняти спадщину після померлого батька [PERSON] , то до [INFO] має звернутися до нотаріальної контори. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вищезазначене повідомлення спадкоємця [PERSON] отримано 12.07.2023 [PERSON] 27 грудня 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] , в якій вказав, що крім нього ще є спадкоємці: донька спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартанової О.С.\~від 28.12.2023,\~за результатами\~розгляду документів,\~наданих [PERSON] ,\~яка є\~представником [PERSON] ,\~який зареєстрований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~діє на\~підставі довіреності,\~посвідченої Вартановою\~О.С.,\~приватним нотаріусом\~Запорізького міського\~нотаріального округу\~27.12.2023\~року за\~р.№\~3855,\~позивачу [PERSON] \~відмовлено у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~після смерті\~батька [PERSON] , оскільки пропущено передбачений ст.1270 ЦК України строк для прийняття спадщини. Як вбачається з довіреності за реєстровим № 3855, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С., вищезазначена довіреність видана [PERSON] на ім`я [PERSON] 27 грудня 2023 року. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до положень ст.1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.(ч.1 ст.1270 ЦК України). Частина 1 ст.1272 ЦК України\~передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правовими підставами для визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини може бути поважність його пропуску, тобто, об`єктивні причини, які перешкоджали спадкоємцю своєчасно звернутися до нотаріуса на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини. При вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Відповідно до роз`яснень абз.6 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд також керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справах 638/17145/17, від22 березня 2023 року у справі № 361/8259/19 та багатьох інших; вищевказана практика є усталеною. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд неодноразово викладав свій висновок про застосування статей 1270, 1272 ЦК України\~в умовах воєнного стану, зокрема в постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61 -8014 св21), від 21 червня 2023 року в справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23), від 16 серпня 2023 року в справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23), від 20 березня 2024 року в справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 08 квітня 2024 року в справі № 334/2358/23 (провадження № 61-434св24) та інших. У наведених вище постановах Верховний Суд виснував, що строк на прийняття спадщини є присічним (статті\~1270,\~1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга\~статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя\~статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Відповідно до статей 12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, звертаючись до суду із позовом, позивач зазначив, що не міг у шестимісячний строк звернутися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, посилаючись також на те, що він, починаючи з 25.02.2022, проходить службу у ЗСУ та виконує бойові завдання, не має постійного мобільного зв`язку. Зі змісту довідки 27.02.2024 за № ВО/1760, виданої начальником [INFO] вбачається, що старший солдат [PERSON] 25.02.2022 призваний на військову службу по мобілізації [INFO] та направлений для проходження служби до військової частини [NUMBER] . Відповідно до довідки від 12.03.2024 за №28 військової частини [NUMBER] , молодший сержант [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 25.02.2022 по теперішній час. Як вбачається з довідки про проходження служби від 28.10.2022 за №1540 військової частини [NUMBER] , старший солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині [NUMBER] з 25.02.2022 по теперішній час, залучається до районів проведення бойових дій у Запорізькій та Донецькій областях в умовах воєнного стану. (а.с.187). Вищезазначене також підтверджується копією військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] . Верховний Суд у своїй практиці неодноразово, зокрема і у постанові від 28.03.2022 у справі №750/2158/21 зазначає, що поважними причинами пропуску строку визнається, зокрема, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України. Відтак, факт тривалого перебування спадкоємця [PERSON] на військовій службі по мобілізації у зв`язку із впровадженням на території України воєнного стану внаслідок збройної агресією Російської Федерації, а саме протягом всього періоду з часу відкриття спадщини по даний час, на переконання суду, у розумінні закону є поважною причиною пропуску спадкоємцем строку прийняття спадщини. Посилання сторони відповідачів на те, що у разі обізнаності належним чином позивача про смерть його батька, він мав право звернутись до нотаріуса із письмовою заявою про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку, судом не можуть бути взяті до уваги наведені твердження з огляду на таке. Згідно з вимогами ч.2 ст.1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У своїй діяльності нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, серед іншого також керуються Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиціїУкраїни від22лютого 2012року №296/5. Відповідно до положень Порядку чітко визначено, зокрема порядок процедури від прийняття заяв спадкоємців до видачі свідоцтв про прийняття спадщини, згідно п. 2.1. спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, при цьому згідно місту положення п. 3.5. вказаного Порядку вбачається, що така заява повинна бути оформлена належним чином, а саме справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Відповідно доп.3.6.Порядку не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. Суд також критично оцінює доводи сторони відповідача в частині, що стосуються переконання сторони реалізувати спадкові права з покликанням на перебування позивача за час несення військової служби у відпустках, оскільки матеріали справи не містять жодних конкретних даних щодо перебування позивача у таких відпустках та їх тривалості. Посилання сторони відповідачів на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 08.04.2024 у справі №334/2358/24 та від 26.06.2024 у справі №333/1912/23 не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини, з приводу яких надано висновки у цих справах, є відмінними від тих, що виникли між сторонами даної справи, та, відповідно, стосувалися того, що строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було пропущено позивачем, оскільки йому не було відомо про смерть батька через сімейні обставини; неповідомлення нотаріуса про відкриття спадщини та воєнний стан не є поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 жовтня2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі№ 450/1383/18, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. В межах розгляду вказаної справи встановлено, що як на час відкриття спадщини після померлого [PERSON] , так і впродовж встановленого законом 6-місячного строку прийняття спадщини і до часу звернення до суду із вказаним позовом позивач перебував на військовій службі будучи призваним відповідно до\~Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію». Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово зазначав, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Частиною четвертою статті 10\~ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Закон України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує також усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). За наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість поважності викладених позивачем у їх причин неможливості подання заяви у встановлений законом строк у їх сукупності та ваємозв`язку, оскільки такі були зумовлені об`єктивними, істотними труднощами, які не залежали волі позивача, а тому, для захисту його спадкових прав як спадкоємця першої черги після смерті батька, позивачу необхідно встановити додатковий строк даним судовим рішенням. На переконання суду, строк у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили буде достатнім строком для подання заяви про прийняття спадщини, і тому позовну заяву слід визнати обґрунтованою та задовольнити.

Outcome: approved