Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

17.06.2024 року позивач в особі свого представника за посадою засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №1590311 від 15.06.2021 року у розмірі 45000,00 грн., з яких 15000,00 грн. тіло кредиту та 30000,00 грн. проценти за користування кредитом у визначений у договорі строк, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. Підставою звернення до суду позивача стало не виконання відповідачкою в обумовлені строки зобов`язання за кредитним договором. Позивач також надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 31.07.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.49). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.51), відповідачка вказану ухвалу отримала у відповідності до п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.52). Відзив від відповідачки не надходив. Заяви, клопотання від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України\~за наявними у справі доказами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 15.06.2021 року в електронній формі згідно норм Закону Україну «Про електронну комерцію» був укладений договір про споживчий кредит №1590311 між сторонами, відповідно до якого відповідачка електронним ідентифікатором підтвердила свою згоду на його умови, згідно з яким [PERSON] отримала у позивача грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. терміном до 15.09.2021 року зі сплатою процентів у розмірі 79,73% від суми кредиту, що складає 11960,00 грн., кожен місяць відповідно до затвердженого графіку платежів. Кошти у розмірі 15000,00 грн. були відповідачці надані через оператора платіжних послуг позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» на її картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується інформаційною довідкою від 30.05.2024 року №5961/05 (а.с.36). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідачці нараховувалися проценти поза межами дії договору між сторонами, тобто після 15.09.2021 року, що є порушенням відповідних умов договору та додатку №1 до нього, оскільки після 15.09.2021 року договір вважався припиненим між сторонами і щодо вказаного правочину права позивача забезпечувалися виключно нормами ч.2 ст.625 ЦК України, які він в своєму розрахунку не застосовував, а суд, у свою чергу, не може погодитися з нарахуванням процентів поза межами строку дії договору між сторонами, а тому в цій частині вимоги позивача не є законними та судом відхиляються. Станом на 15.09.2021 року позивач нарахував відповідачці проценти за користування наданими їй коштами у розмірі 17940,00 грн., що вбачається з наданого ним розрахунку (а.с.25). В той же час при укладанні договору сторони погодили чіткий розмір процентів під час дії договору у розмірі 79,73%, що станом на 15.09.2021 року становить 11895,00 грн. При зверненні до суд позивач посилався на те, що він міг нараховувати відповідачці збільшені відсотки через не належне виконання своїх обов`язків на підставі п.1.3 та п.1.5.1 та 1.5.2 вищевказаного договору. Однак у підписаному договорі у п.1.3 дано визначення поняття позивачальник, а п.1.5.1. та 1.5.2 взагалі немає, є п.1.5, в якому мова йде про визнання поняття заборгованість, де про проценти чітко вказані, що вони є єдиними, а при порушенні зобов`язання нараховується неустойка (а.с.16-23). Таким чином, позивач, всупереч укладеному договору між сторонами, посилаючись на не існуючі та не релевантні норми договору від 15.06.2021 року самостійно без жодного правового обгрунтування відповідно до досягнутих між сторонами домовленостей нарахував проценти у період до 15.09.2021 року у розмірі, який не відповідає вимогам укладеного договору (в ньому сума є єдиною, яка дорівнює 11895,00 грн. без можливості нарахування будь-яких інших процентів під час дії договору). Наявність у п.1.12 договору посилання на можливість позивача самостійно визначати суми платежів та строки їх сплати для відповідачки є нікчемними за своєю правовою природою, оскільки порушують вимоги ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно в даній справі вимоги позивача знайшли своє підтвердження частково в частині повного тіла кредиту у розмірі 15000,00 грн. та процентів, погоджених сторонами при укладенні договору, у розмірі 11895,00 грн., в іншій частині вимоги позивача є підставними. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у\~статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги у розмірі 26895,00 грн. із 45000,00 грн. заявлених, що становить 59,77% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 59,77% від сплаченого при зверненні до суду позивачем судового збору у розмірі 3028,00 грн., що становить 1809,84 грн. Іншу суму сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial