Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

18 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову вказала, що у неї з відповідачем є спільна донька [PERSON] , [INFO] . З 14 серпня 2023 року [PERSON] навчається в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, факультет аграрного менеджменту, на денній платній формі навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивачка вказує, що відповідач працездатний та має можливість працювати та відповідно може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Виходячи з того, що відповідач здоровий, працює, працездатний, має змогу матеріально допомагати, то позивачка вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у ВНЗ в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на період її навчання. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві а також додала, що відповідач має заробіток оскільки працює неофіційно, має змогу утримувати їх спільну повнолітню дочку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Семченко Г.С. в судовому засіданні проти вимог позивачки [PERSON] заперечила. 10 жовтня 2024 року відповідачем [PERSON] направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого останній позовні вимоги [PERSON] не визнав. У відзиві відповідач вказав, що позивачка не надала належних та допустимих доказів обгрунтованості заявлених позовних вимог. Вказав, що спільна із позивачкою донька [PERSON] не проживає на даний час із нею, а проживає у [ADDRESS] з 19.08.2024 року. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення позивачкою повного утримання доньки, а також докази самоусунення від обов`язку відповідача здійснювати утримання доньки. Крім того, вказав, що він аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття сплачував регулярно, заборгованості не мав. На даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини свого доходу, так як з березня місяця 2023 року не працює, оскільки здійснює постійний сторонній догляд за своєю непрацездатною матір`ю [PERSON] , 1946 року народження, яка згідно висновку ЛКК №114 від 23.05.2024 року потребує постійного стороннього догляду. Також вказує, що він одружився вдруге та на його утриманні перебуває малолітня донька - [PERSON] . Крім того, відповідач вказує у відзиві, що його сім`я щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу для сім`ї, засобів гігієни, ліків для матері та дитини, тощо. Просив врахувати наведене при розгляді справи та в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Сушовецької сільської ради Білогірського району 12 вересня 2006 року. Дочка [PERSON] навчається у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на денній платній формі навчання за спеціальністю - 075 маркетинг, факультет аграрного менеджменту, рік закінчення навчання 30.06.2027 року, що підтверджується копією договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 11 серпня 2023 року та довідкою Національного університету біоресурсів і природокористування України №20832 від 20.11.2023 року. Студентка [PERSON] проживає в гуртожитку №2 з 19.06.2024 року по 30.06.2025 року, що підтверджується довідкою гуртожитку Національного університету біоресурсів і природокористування України. Позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] та до складу її сім`ї входить: [PERSON] - мати, 1959 року народження, [PERSON] - дочка, 2019 року народження. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Сушовецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно досліджених в судовому засіданні копій квитанцій АТ КБ «Приват банк» вбачається, що позивачка [PERSON] здійснює оплату за навчання [PERSON] на користь Національного університету біоресурсів і природокористування України. Згідно доданих до відзиву копії довідки відділу «Центр адміністративних послуг» Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області №799/01-08 від 01.10.2024 року [PERSON] проживає по [ADDRESS] та до складу його сім`ї входять: [PERSON] - мати 1946 року народження, [PERSON] - дружина, 1987 року народження, [PERSON] - дочка, 2016 року народження. Актом про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 10 липня 2024 року встановлено факт здійснення постійного догляду [PERSON] за матір`ю [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Ямпільської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно відомостей про застраховану особу [PERSON] за період з квітня місяця 2023 року доходів не отримує. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав в постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 461/6882/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17. Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Таким чином, відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітню дочку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги, у зв`язку із навчанням, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. При визначенні розміру аліментів суд виходить з реальної можливості відповідача [PERSON] сплачувати щомісячно аліменти на утримання доньки. При цьому, суд врахував матеріальний та сімейний стан позивачки та відповідача. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 07 грудня 2020 року у справі 761/23308/19. Доводи вказані відповідачем у відзиві грунтуються на тому, що відповідач обмежується позицією «можливості не маю сплачувати аліменти», при цьому не вказав за рахунок чого себе забезпечує та свою сім`ю. Окрім того, відповідачу не заборонено працювати, він не довів суду, що в нього немає реальної можливості влаштуватися на роботу або що перебуває на обліку в центрі зайнятості, як безробітний. Доводи відповідача, вказані у відзиві щодо того, що йому необхідно сплачувати комунальні послуги та наявності на його утриманні іншої дитини, а також те що він доглядає свою хвору матір, не заслуговують на увагу, оскільки необхідність утримувати малолітніх дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка її потребує у зв`язку із навчанням. Таким чином, судом встановлено, що повнолітня [PERSON] у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, її батько, має змогу надавати таку допомогу, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на період навчання доньки згідно з вимогами закону, навівши обґрунтований розмір аліментів, врахувавши матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я та сімейний стан, принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити в процентному відношенні до заробітку відповідача щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд рахує за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: approved