Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] за допомогою системи «Електронний суд» звернулася до суду із заявою про встановлення факту реєстрації народження, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] народила дитину за межами України, а саме в Нідерландах, де знаходилась через воєнний стан останні тижні вагітності. Вагітність велася в Україні, про що отримала лікарняний та обмінну карту вагітної в клініці ім Грищенка в місті Харків. Ім`я новонародженної: [PERSON] . Зараз проходить післяпологовий реабілітаційний період і намагається зареєструвати дитинку через сервіс «єМалятко», проте це можливо зробити тільки до 06 листопада 2024 року, і там є форма, для якої потрібен акт народження з українським номером, або судове рішення. [PERSON] просила суд встановити факт реєстрації народження дитини. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито окреме провадження, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про що повідомлено заявника. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення судового засідання не зверталася. Враховуючи положення ст. 131, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 06 жовтня 2024 року об 11:55 год в Арнемі, Нідерланди, народила дитину дівчинку, це твердження було зроблено правдиво та сумлінно: гінекологом Бонестроо, T.J.J., номер торгової палати: 9096140, 07-10-2024 11:46, Арнем, що підтверджується Лікарською довідкою в електронному вигляді, складеною та затвердженою T.J.J. Бонестроо, гінеколог, ВЕЛИКИЙ номер: 49913284801, AGB: 03309955. Відповідно до Свідоцтва про зміну імені від 13 серпня 2024 року серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище та ім`я на « [PERSON] », про що Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис № 25 від 13 серпня 2024 року. Заявник зазначає, що позбавлена можливості встановити здійснити державну реєстрацію народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, у зв`язку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як зазначено у пункті 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Суд зазначає, що форма мотивувальної та прохальної частини заяви не узгоджуються з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, проте суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду висловила та послідовно застосовує правову позицію, за змістом якої повноваження органів влади, є законодавчо визначеними, а суд діє згідно з презумпцією «Jura novit curia» («Суд знає закони»). Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (пункти 84, 86 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17), а також, що неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц). Тому,\~враховуючи фактичні\~обставини справи\~та мотиви\~звернення заявника\~до суду\~з цією\~заявою в\~порядку окремого\~провадження,\~судом встановлено,\~що заява [PERSON] подана саме з метою встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження (п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження (ч. 3, 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Згідно з п. 1, підп. «ґ» п. 2 підрозділу 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Підставами для проведення державної реєстрації народження є, зокрема, медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції; 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських рад. Державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України. Таким чином, законом передбачено позасудовий порядок встановлення факту народження дитини, а саме в органах державної реєстрації актів цивільного, стану визначених ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», протягом встановленого ч. 3 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» строку, та на підставі документів, визначених п. 2 підрозділу 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5. З наданих заявником доказів вбачається, що вона має необхідні документи для проведення державної реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, на час звернення до суду з цією заявою не закінчився строк для проведення державної реєстрації народження дитини. При цьому, як вбачається зі змісту заяви, [PERSON] не зверталася до органу державної реєстрації актів цивільного стану у встановленому законом порядку із заявою про реєстрацію народження дитини. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Всупереч зазначеним вище вимогам, заявник не довела належними, допустимими та достовірними доказами, що факт народження дитини неможливо підтвердити шляхом проведення державної реєстрації народження дитини органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. За таких обставин, враховуючи, що чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту народження дитини, а саме в органах державної реєстрації актів цивільного стану, тому звернення [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту народження дитини є передчасним, у зв`язку з чим суд відмовляє їй у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed