Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 12 січня 2020 року між сторонами укладено договір №199717200112 надання онлайн кредиту, згідно умов якого, відповідач отримав грошові кошти в позику в розмірі 5000 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п. 6.5 кредитного договору, адреса, реквізити і підписи сторін. Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за укладеним договором та надав відповідачу у користування кредитні кошти у запитуваному розмірі, однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 26 червня 2024 року наявна заборгованість в сумі 32370 грн, з яких: 1100 грн - заборгованість за кредитом, 31270 грн - заборгованість за відсотками. Таким чином, враховуючи те, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконує та заборгованість не погашає, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 32370 грн та судовий збір в сумі 3028 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 серпня 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2024 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк. Після відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін представник позивача з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. В позові просив вимоги задовольнити. Відповідач з клопотаннями про розгляд справи в порядку загального позовного провадження або в порядку спрощеного позовного провадження, однак, із повідомленням (викликом) сторін, - до суду не зверталась. Відзив на позов зі сторони відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Згідно зі ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У позовній заяві позивач посилається на те, що 12 січня 2020 року між сторонами укладено договір №199717200112 надання онлайн кредиту, згідно умов якого, відповідач отримав грошові кошти в позику в розмірі 5000 грн та 20 лютого 2020 року укладено додаткову угоду до договору №199717200112 від 12 січня 2020 року за умовами якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії кредитного договору. Однак, в матеріалах справи хоч і містяться копії зазначених документів, однак, ці документи містять лише реквізити сторін, та не містять підпису уповноваженої особи товариства та підпису відповідача одноразовим ідентифікатором, а відтак відсутні достатні підстави вважати, що зазначена пропозиція була належним чином акцептована та є дійсною. Таким чином, суд за відсутності доказів укладення кредитного договору не може прийняти до уваги розрахунок заборгованості відповідача, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється. За змістом частин першої-другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Варто вказати, що на підтвердження укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» та відповідачем кредитного договору № 199717200112 від 12 січня 2020 року, а також належного акцептування товариством додаткової угоди до договору №199717200112 від 20.02.2020 року, стороною позивача не було надано достатні та належно оформлені докази, а відтак суд позбавлений можливості встановити дійсні умови боргових зобов`язань відповідача та дійсний розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, а також період їх виникнення та нарахування. Наведене унеможливлює встановлення обґрунтованості вимог товариства про стягнення кредитних коштів в заявленому розмірі. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, та те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог, зокрема, в частині укладення між сторонами договорів від 12 січня 2020 року та від 20 лютого 2020 року, що унеможливлює належну перевірку заявленої до стягнення суми заборгованості, а відтак суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позивачем не доведені, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеному. На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed