Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ковалик Марина Федорівна, звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь грошову компенсацію від вартості 1/2 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що сторони у справі проживали разом та вели спільне господарство. 01.03.2003 за Договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Огняником О.М., придбали житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 61,10 кв.м., по [ADDRESS] . Частки кожного 1/2. Наразі позивач не має можливості користуватися спільним будинком, тому змушена звернутися до суду з позовом для забезпечення охорони своїх прав та інтересів. Ухвалою суду від 13.03.2024 провадження у справі відкрито, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28.03.2024 представником відповідача адвокатом Гайдашем Є.В. скеровано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки позивачем на сьогоднішній день не доведено неможливості виділення в натурі 1/2 частки спірного житлового будинку. Матеріали справи не містять відповідного висновку експерта. Відповідачем [PERSON] жодних перешкод [PERSON] у користуванні будинком не чиниться. Позивачем не доведено в повній мірі факту вчинення їй перешкод в користуванні майном з боку відповідача. Ухвалою суду від 17.04.2024 за клопотанням представника позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 04.06.2024 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 04.06.2024 виправлено описку в частині назви призначеної експертизи (судова будівельно-технічна експертиза та оціночно-будівельна експертиза), провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 23.09.2024 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 23.10.2024 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони у справі не з`явились. Представник позивача [PERSON] адвокат Ковалик М.Ф. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача за письмовими матеріалами справи, на задоволенні позовних вимог наполягала та просила їх задовольнити в повному обсязі. При вирішенні питання щодо стягнення грошової компенсації від вартості майна просить врахувати висновок судового експерта №21/24 від 11.09.2024, відповідно до якого стягнути суму в розмірі 435\~113, 00 гривен, вартість 1/2 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Гайдаш Є.В. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що згідно Договору купівлі-продажу від 01.03.2003, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Огняником О.М., реєстр №516, житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] 1/2 частка, інша 1/2 частка - [PERSON] (а.с. 12 - копія договору, а.с. 13 копія витягу, а.с. 14 копія інформації з Державного реєстру речових прав, а.с. 15 копія довідки БТІ). Згідно талону-повідомлення єдиного обліку №6496 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, складеного старшим інспектором майором поліції ВП №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Вовком А.В., 01.04.2024 о 17:09 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: [ADDRESS] , колишній чоловік [PERSON] не пускає до будинку [PERSON] . Будинок перебуває у спільній власності (а.с. 47). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частини першої статті 364 ЦК України). При цьому Верховний Суд України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі №6-4цс14 вказав, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно із частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частина третя статті 364 ЦК України). Відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №295/4514/16-ц, провадження №61-29115сво18, вказала, що аналіз глави 26 ЦК України дозволяє зробити висновок, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Тобто частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав. У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок». Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16. Сторона позивача, як на підставу задоволення позову посилається на те, що позивач не має можливості користуватися спільним будинком, оскільки відповідач чине їй перепони, та надала суду відповідні докази. Також за ухвалою суду за клопотанням представника позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу. За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи судовим експертом Ткаленко О.М. складено 11.09.2024 висновок експерта №21/24 (а.с. 66-98). Згідно висновку експерта: 1) після виконаного візуально-інструментального дослідження, аналізу наявних Технічних паспортів, виготовлених станом на 04.01.2003 і станом на 04.11.2022, правовстановлюючих документів, методичних рекомендації щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном, експертом встановлено, що технічна можливість виділити в натурі 1/2 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , відсутня, оскільки змінено його технічні параметри без дозволу на будівництво. Самочинне будівництво не включається до нерухомого майна, виділ частки якого необхідно виконати. Оскільки технічна можливість виділу частки у домоволодінні відсутня, то і виділ частки земельної ділянки, на якій воно розташовано, здійснити неможливо; 2) ринкова вартість в цілому об`єкту нерухомості, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, за адресою: буд. [ADDRESS] , визначена порівняльним підходом, складає 870\~226 грн.; 3) ринкова вартість 1/2 частки об`єкту нерухомості, а саме житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, за адресою: буд. [ADDRESS] , складає 435\~113 грн. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог. При цьому суд відхиляє заперечення представника відповідача, викладені у відзиві на позов, вважаючи їх необґрунтованими. Суд звертає увагу сторону відповідача на те, що компенсацію просить позивач, тобто співвласник, який хоче припинити своє право власності на спільну часткову власність, а не навпаки, тому приписи частини другої статті 364 ЦК України виконані, отримана згода позивача, яка жадає компенсації. Також суд бере до уваги, що саме дії відповідача унеможливили виділення частки позивача у натурі, внаслідок чого неможливо виділити відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Ба більше відповідачем чиняться перепони у користуванні позивачу спільним майно та не доведено стороною відповідача зворотного. Тому суд вважає за необхідне припинити право спільної часткової власності позивача та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію від 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у розмірі, визначеному судовим експертом - 435\~113,00 грн., оскільки в інший спосіб позивач не має можливості захистити свої порушені права. Представник позивача заявив вимогу щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133\~ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Щодо вимоги про стягнення правової (правничої) допомоги. Згідно зі ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано відповідні докази та представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 5\~000,00 грн. Суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правову (правничу) допомогу в заявленому розмірі. При прийнятті такого рішення судом враховані вимоги частин 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, відсутність фактичних судових засідань за участю осіб, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та спів розмірності. Суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача. Щодо вимоги про стягнення судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в сумі 1\~211,20 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заявлену суму судового збору.

Outcome: approved