Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя, з урахуванням заяви про зміну предмета позову просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу № 5142/2023/3992513 транспортного засобу LEXUS моделі RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код ТЗ [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати автомобіль LEXUS модель RX 300, рік випуску 2019, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , об`єм (потужність) двигуна 1998 см.куб. об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; здійснити поділ майна подружжя шляхом: залишення у власності [PERSON] автомобіля LEXUS моделі RX 300, рік випуску 2019, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , об`ємом (потужністю) двигуна 1998 см.куб. та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу марки Lexus RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код ТЗ JTJBA M [NUMBER] , у розмірі 859500,00 грн. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що у період шлюбу, укладеного між нею та [PERSON] за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль LEXUS моделі RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код ТЗ JTJBA M [NUMBER] , об`ємом (потужністю) двигуна 1998 см.куб. Право власності на зазначений автомобіль було зареєстровано 22.07.2022 за відповідачем [PERSON] , який і користувався зазначеним автомобілем. Згоди на добровільний поділ спільно нажитого майна сторонами не досягнуто, домовленості щодо отримання компенсації сторони також не дійшли. З метою унеможливити відчуження відповідачем вказаного автомобіля [PERSON] до суду було подано заяву про забезпечення позову, яку було задоволено. Незважаючи на заборону суду, після винесення відповідної ухвали, а саме 15 серпня 2023 року відповідач [PERSON] здійснив відчуження вказаного автомобіля, а саме уклав із [PERSON] (покупцем) договір купівлі-продажу № 5142/2023/3992513 транспортного засобу Lexus RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] . Після відповідної реєстрації зазначеного договору у сервісному центрі 5142 РСЦ ЕСЦ МВС в Одеській області, право власності на зазначений транспортний засіб було зареєстровано за [PERSON] , транспортному засобу Lexus моделі RX 300 2019 року випуску, VIN код [NUMBER] [NUMBER] було присвоєно новий реєстраційний номер - [NUMBER] . Враховуючи,\~що вказаний\~автомобіль є\~спільним майном\~подружжя та\~підлягає поділу,\~а згоди\~щодо добровільного\~поділу спільно\~нажитого майна\~сторонами не\~досягнуто,\~позивач змушена\~звернутись до\~суду. Ухвалою судді Богодухівського районного суду Харківської області від 08.08.2023 заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою судді Богодухівського районного суду Харківської області від 14.08.2023 частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, заборонено відчуження автомобіля Lexus RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] . Ухвалою суду від 25.08.2023 представнику відповідача [PERSON] - адвокату Сакали М.Я. відмовлено у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою судді Богодухівського районного суду Харківської області від 06.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 30.10.2023 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому він просив відмовити позивачу в частині визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, оскільки для цього відсутні підстави, а також заперечував в частині стягнення з нього на користь [PERSON] коштів в сумі 859500,00 грн. Зазначив, що після розірвання шлюбу сторони уклали договір та погодили, що спільні діти будуть проживати з позивачкою, а відповідач буде сплачувати на їхнє утримання аліменти щомісячно у сумі 60 000,00 грн. Відповідач бере участь у житті дітей, сумлінно виконує умови договору щодо сплати аліментів. Зазначив, що між позивачем та відповідачем була усна домовленість щодо поділу сумісно нажитого майна, а саме позивачу відповідач залишив спільно обумовлену суму коштів, а спірний автомобіль залишився у володінні відповідача. Вважав, що питання щодо розподілу спільного майна були вирішені під час подання заяви про розірвання шлюбу. Проти задоволення позовних вимог заперечував, однак зазначив, що у разі прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог, просив врахувати суму, за яку автомобіль було придбано, а також суму, за яку він був відчужений [PERSON] , оскільки на момент продажу автомобіль потребував значного ремонту. 01.11.2023 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу нейдісним. В обгрунтування заперечень зазначив, що він є добросовісним набувачем транспортного засобу. В момент укладення договору він отримав усі підтвердження факту правомірності відчуження автомобіля з боку продавця. Також зазначив, що він придбав автомобіль у непридатному до експлуатаціії стані та після перереєстрації автомобіля здійснив його ремонт. Ухвалою суду від 21.11.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з Регінального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області засвідчені копії документів, що слугували підставою для реєстрації (перереєстрації) транпортного засобу LEXUS Модель RX 300, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] на [PERSON] . Задоволено клопотання представника відповідача, приєднано до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу автомобіля LEXUS Модель RX 300, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] від 22.07.2022. 20.12.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Зазначила, що жодних домовленостей між позивачем та відповідачем щодо поділу сумісно нажитого майна сторони не погоджували, а "обумовлену суму коштів" позивачка не отримувала. Транспортний засіб залишився у власності [PERSON] , який він відчужив таємно, без згоди позивачки. Виплатити компенсацію у розмірі 1/2 вартості транспортного засобу відповідач відмовився. Зазначила, що транспортний засіб було придбано за спільні кошти подружжя, які вони накопичували упродовж шлюбу для придбання квартири, проте відповідач наполіг на придбанні автомобіля. Договір про виплату аліментів на дітей, виховання та утримання дітей регулює виключно ці питання та жодним чином не стосується поділу майна подружжя. Щодо визначення розміру компенсації вартості автомобіля представник позивача посилалась на постанови КСЦ ВС від 17.08.2022 у справі № 545/2396/20, від 03.05.2018 у справі № 755/20923/14-ц, від 09.12.2020 у справі № 301/2231/17, від 07.04.2021 у справі № 402/849/18, від 03.08.2018. Вважала, що у даній справі слід врахувати не вартість автомобіля, що вказана у договорі, а слід виходити з вартості зазначеного транспортного засобу у розмірі 1719000,00 грн., яка визначена звітом про оцінку колісного транспортного засобу LEXUS Модель RX 300, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код ТЗ [NUMBER] , здійснена ТОВ "Експертна оцінка майнових прав" 22.08.2023. Ухвалою суду від 05.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.03.2024 до суду надійшли пояснення відповідача [PERSON] в особі представника адвоката Ігнатенко З.В., разом з копіями матеріалів справи № 642/899/23, яка перебувала на розгляді у Ленінському районному суді м. Харкова, які вона просила приєднати до матеріалів справи. У поданих поясненнях адвокат Ігнатенко З.В зазначила, що у судовому рішенні від 14.03.2023 по справі № 642/899/23 судом на підставі спільної заяви подружжя зроблено висновок, що ця заява відповідає дійсним намірам сторін і розірвання шлюбу не порушує особисті чи майнові права сторін. Зазначила, що наявність спільної заяви позивача та відповідача до Ленінського районного суду м. Харкова є опосередкованим підвердженням досягнення домовленості між позивачем і відповідачем щодо поділу майна і підтверджує відсутність майнових вимог один до одного. 21.08.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Суворової В.В. про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копій електронних доказів - веб-сторінок державного порталу (Сервісу перевірки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі), які засвідчені електронним цифровим підписом. Представник позивача адвокат Суворова В.В. просила поновити строк для подання вказаних доказів, оскільки вони спростовують доводи відповідачів, надані суду під час судового розгляду по суті, а тому зазначені докази не могли бути подані разом з позовною заявою. Клопотання представників позивача та відповідача про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи судом були задоволені. Представник позивача у судовому засіданні - адвокат Суворова В.В. пояснила, що позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Фактичні шлюбні відносини між ними були припинені 27.11.2022 і 14.03.2023 шлюб було розірвано за рішенням суду. У період шлюбу у них народились діти, які на даний час проживають з позивачкою, а відповідач сплачує аліменти на їхнє утримання, відповідно до укладеного між колишнім подружжям договору. У період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано спірний транспортний засіб, право власності на який було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Позивачка повідомила своєму представнику, що кошти накопичувались на квартиру, однак у зв`язку з початком війни було вирішено придбати автомобіль. Представник позивача також зазначила, що згоди між колишнім подружжям на добровільний поділ майна не досягнуто. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки він був укладений без її згоди та не в її інтересах. Позивачка вимушена заявити, окрім вимоги про стягнення грошової компенсації, вимогу про визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки вона вважає, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, а у [PERSON] , окрім транспортного засобу, у власності іншого майна немає. Щодо вказаної вимоги посилалась на постанову Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц. Також зазначила, що ніяких коштів відповідач позивачці не залишав, а аліменти витрачаються виключно на дітей. Щодо визначення розміру компенсації за відчужене майно представник позивача посилалась на постанови Верховного Суду у справах №№ 755/20923/14-ц від 03.05.2018, 301/2231/17 від 09.12.2020, 402/879/18 від 07.04.2021. Вважала, що вимоги позивачки є ефективним способом захисту, та, враховуючи позицію Верховного суду, викладену у постанові від 14.03.2024 у справі №904/3153/22, вимога про витребування спірного транспортного засобу не може бути заявлена у даному випадку. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ігнатенко З.В. у судовому засіданні пояснила, що договір купівлі-продажу було укладено між відповідачами на законних підставах. Між позивачкою та відповідачем [PERSON] була домовленість, що після розірвання шлюбу вони не будуть мати один до одного матеріальних претензій, у зв`язку з чим відповідач [PERSON] і здійснив продаж автомобіля. Дійсна вартість спірного автомобіля зазначена у договорі купівлі-продажу. Крім того зазначила, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки нею не заявлено вимоги про витребування спірного транспорного засобу у відповідача [PERSON] . Вважала, що у разі задоволення позовних вимог, виконання рішення буде неможливим та з цих підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також представник відповідача зазначила, що судом має бути взятий до уваги звіт про оцінку вартості спірного транспортного засобу, який наданий відповідачем [PERSON] , оскільки у ньому відображено, що автомобіль на момент його продажу [PERSON] перебував у технічно несправному стані, потребував ремонту та вказаний звіт відображає дійсну ринкову вартість автомобіля з урахуванням його технічного стану. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що у його власності перебував спірний автомобіль. Після розірвання шлюбу у нього з колишньою дружиною була домовленість, що вони не будуть мати один до одного грошових чи майнових претензій. Після розлучення діти залишились проживати з його колишньою дружиною, вони уклали договір стосовно сплати відповідачем [PERSON] аліментів на утримання дітей, умови якого він належно виконує. Також зазначив, що після розірвання шлюбу у колишньої дружини залишилась певна сума коштів, а у відповідача [PERSON] автомобіль. Автомобіль було придбано не за спільні кошти, а за його особисті, а саме офіційну заробітну плату. На цих підставах відповідач і здійснив відчуження автомобіля. На момент укладання з відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу автомобіль був у технічно несправному стані. На його прохання відповідачем [PERSON] було подано до суду доказ щодо виконаних ремонтних робіт спірного транспортного засобу та їхню вартість. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що з відповідачем [PERSON] знайомий десь 5-6 років, можливо більше. На момент укладання з відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу спірного автомобіля, останній був у непридатному до експлуатації стану. Автомобіль не був у ДТП, проте його не можна було експлуатувати через те, що з ладу вийшла АКПП та двигун. Виходячи із технічного стану автомобіля була визначена його вартість, а саме 20 000,00 грн. Про те, чи перебував відповідач [PERSON] у шлюбі, чи були у нього діти, чи був придбаний спірний автомобіль [PERSON] у період шлюбу, [PERSON] було невідомо, оскільки він цим ніколи не цікавився, а сам [PERSON] не розповідав. На момент укладання договору купівлі-продажу у ТСЦ не зясовувавли, чи перебуває покупець чи продавець у шлюбі. Також зазначив, що на його замовлення була здійснена експертна оцінка спірного транспортного засобу. Транспортний засіб був оглянутий безпосередньо експертом. В той же час, відповідач [PERSON] у судовому засіданні висловив свою незгоду із експертним висновком, зокрема із визначеною ринковою вартістю автомобіля, так як він вважає, що експерт виходив із середньої ринкової вартості автомобіля, який перебуває у технічно справному стані, а спірний автомобіль на момент огляду еспертом був зовсім непридатний до експлуатації. Вказаний звіт відповідач долучив до відзву тільки для того, щоб підтвердити той факт, що транспортний засіб був технічно несправний. Також пояснив, що ремонт автомобіля почався у 2023 році, наприкінці 2023 року на транспортному засобі можна було пересуватися, але не на великі відстані. Повністю автомобіль був відремонтований наприкінці липня 2024 року. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іванова Г.С. у судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем транспортнго засобу. Договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено з дотриманням норм цивільного законодавства. Відповідачу [PERSON] було відомо про те, що транспортний засіб перебуває у технічно несправному стані, тому продавцем та покупцем було погоджену таку вартість автомобіля, яка відповідала його технічному стану. На час укладання договору транспортний засіб не був під арештом, жодних заборон щодо його відчуження не було. Можливості перевірити підстави набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірний транспортний засіб у відповідача [PERSON] не було. Також представник відповідача зазначила, що висновок про оцінку вартості майна ними був поданий помилково. Просила врахувати вартість транспортного засобу, яка вказана саме у договорі купівлі-продажу. Вважала, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним задоволенню не підлягають, оскільки нормами цивільного законодавства визначено підстави визнання договору купівлі-продажу недійсним або нікчемним, жодна з яких позивачем у позовній заяві зазначені не були. Вважала, що вимога позивачки про визнання договору купівлі-продажу недійсним не є ефективним способом захисту, та просила відмовити у задоволенні цієї вимоги. Щодо інших вимог покладалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що 17 листопада 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що у книзі реєстрації шлюбів 17 листопада 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 643, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17 листопада 2007 року, копія якого наявна в матеріалах справи /а.с. 9/. Від шлюбу у сторін народилось двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16 вересня 2008 року, серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 03 березня 2016 року, серії [NUMBER] /а.с.10, 11/. Після припинення відносин між сторонами діти проживають з матір`ю [PERSON] , що підтверджується договором про виплату аліментів на дітей, виховання та утримання дітей, що укладений 08 лютого 2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., зареєстрованим у\~реєстрі за\~№ 619\~/а.с.12/. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с. 13/. 22.07.2022 [PERSON] у [PERSON] було придбано транспортний засіб LEXUS Модель RX 300, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код ТЗ [NUMBER] , вартістю 15 379, 00 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу /а.с.188/. Той факт, що право власності на зазначений автомобіль зареєстровано 22.07.2022 за відповідачем [PERSON] також підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, станом на 12.06.2023, 11.08.2023 /а.с.14, 42/. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Отже, враховуючи, що спірний автомобіль придбаний позивачем та відповідачем під час шлюбу, беручи до уваги, що відповідачем [PERSON] не надано суду належних доказів, що транспортний засіб було придбано за його особисті кошти, та зважаючи на презумпцію спільності права власності на вказане майно, суд доходить висновку, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними у рівних частках. Як було\~встановлено судом,\~15.08.2023 відповідач [PERSON] здійснив відчуження вказаного автомобіля, а саме уклав із [PERSON] (покупцем) договір купівлі-продажу № 5142/2023/3992513 транспортного засобу Lexus RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код ТЗ [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 20 000,00 грн. /а.с. 58/. Що також підтверджується листом начальника ТСЦ МВС № 6343 від 16.08.2023 № 31/20/13-710 /а.с.47/. Після відповідної реєстрації зазначеного договору у сервісному центрі 5142 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області, право власності на зазначений транспортний засіб було зареєстровано за [PERSON] , видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, транспортному засобу Lexus RX 300, 2019 року випуску, VIN код [NUMBER] було присвоєно новий реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу 5142/2023/3992513, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] /а.с.58, 59/. Верховний суд у постанові від 05.07.2023 у справі № 295/98/21 зазначив, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19). У судовому засіданні було встановлено, що згоди на відчуження спірного транспортного засобу позивачка відповідачу [PERSON] не надавала. До того ж у судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив, що він здійснив відчуження спірного автомобіля [PERSON] без згоди позивачки. В обгрунтування своїх дій зазначив, що між ним та позивачкою була усна домовленість щодо поділу спільного майна, а саме, що позивачці буде виплачена спільно обумовлена сума коштів, а у відповідача у володінні залишиться спірний автомобіль. Крім того, представник відповідача [PERSON] адвокат Ігнатенко З.В. вважала, що подана до суду спільна заява подружжя про розірвання шлюбу є беззаперечним доказом того, що сторони домовились про відсутність вимог один до одного щодо поділу спільно нажитого майна. Суд звертає увагу, що Ленінським районним судом м. Харкова при розгляді заяви про розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалось, оскільки такі вимоги не заявлялись, а сама по собі спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу не може свідчити про той факт, що сторони досягли домовленості щодо поділу майна подружжя. Матеріали справи не містять жодних договорів, які б підтверджували той факт, що сторони домовилися про поділ майна подружжя. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] розпорядився спірним транспортним засобом на власний розсуд без письмової згоди позивачки, суд доходить висновку, що позивач має право на присудження грошової компенсації вартості частки спірного майна. Щодо визначення розміру компенсації, суд зазначає про таке. Так, на підтвердження ринкової вартості автомобіля на час розгляду справи позивачем до позовної заяви долучено роздруківки скріншотів із сайту AUTO.RIA, з якого вбачається, що ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля становить від 1 487 200,00 грн. до 1 995 000,00 грн. /а.с.17-18/. Крім того, сторона позивача до заяви про зміну предмета позову долучила копію звіту про оцінку колісного транспортного засобу марки LEXUS Модель RX 300, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , проведеного 22.08.2023 ТОВ " Експертна оцінка майнових прав" з метою визначення ринкової вартості транспортного засобу із застосуванням порівняльного методичного підходу. Технічний огляд транспортного засобу не проводився. Ідентифікація КТЗ виконана за інформацією зі слів замовника [PERSON] та на підставі наданих нею документів. За результатами оцінки спірного транспортного засобу встановлено, що ринкова вартість оцінюваного КТЗ на дату оцінки, визначена порівняльним підходом, складає 1 719 000,00 грн. /а.с. 84-91/. Відповідач [PERSON] у відзиві та у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, однак зазначив, що у разі задоволення позовних вимог суду необхідно при визначенні розміру компенсації врахувати суму, за яку транспортний засіб було придбано, згідно з договором купівлі-продажу від 22.07.2022, а також суму, за яку його було відчужено відповідачу [PERSON] , згідно з договором купівлі-продажу від 15.08.2023. Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Він є сталим при вирішенні вказаного правового питання у спірних правовідносинах. Підстав для відступу від нього немає. Отже, суд не може взяти до уваги договір купівлі-продажу від 15.08.2023 для визначення розміру компенсації за належну частку у спільному майні подружжя, як про це просили відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Ігнатенко З.В. Долучені до позовної заяви роздруківки з сайту auto.ria також не можуть бути належними та достовірними доказами ринкової оцінки автомобіля без урахування факторів, які є обов`язковими під час такої оцінки. Також суд зазначає, що в матеріалах справи наявний висновок ескперта № 229-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу LEXUS Модель RX 300, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] від 26.10.2023, який, як було встановлено під час судового розгляду, був наданий суду відповідачем [PERSON] на прохання відповідача [PERSON] /а.с.155-162/. Із вказаного висновку вбачається, що експертний (технічний) огляд проводився 12.10.2023 у світлий час доби за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 115а, СТО. Огляд проводився у присутності власника КТЗ. Згідно з висновком, досліджувальний КТЗ має пошкодження, перелік яких наводиться у таблиці у дослідницькій частині даного висновку, для усунення яких потрібен відновлювальний ремонт обсягом, наведеним у калькуляції. Представлений КТЗ комплектований, укомлектований, не на ходу. Ринкова вартість автомобіля LEXUS Модель RX 300, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN код [NUMBER] з урахуванням відновлювального ремонту (авто пошкоджене внасліток ДТП, яка вібулась 12.10.2023), становить 1 234 993, 18 грн. У судовому засіданні на стадії судового розгляду по суті відповідач [PERSON] просив не враховувати наданий ним висновок експерта щодо оцінки спірного транспортного засобу при визначенні розміру середньої ринкової вартості спірного транспортного засобу, оскільки він надав його з метою підтвердити лише той факт, що транспортний засіб був технічно непридатний. Ч. 4 ст. 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно з положеннями ст. 77-79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Як вбачається з матеріалів справи, висновок експерта був поданий відповідачем [PERSON] до суду разом із відзивом на позовну заяву, у встановлені судом строки, а тому суд приймає до розгляду вказаний доказ. До того ж, відповідач [PERSON] у вступному слові зазначив, що вказаний доказ був поданий саме на його прохання, а представник відповідача адвокат Ігнатенко З.В. у судовому засіданні зазначила, що судом має бути врахований висновок експерта, поданий [PERSON] . Крім того, відповідач [PERSON] відмовився від наданого доказу вже на стадії судового розгляду по суті, не заявивши відповідних клопотань на стадії підготовчого провадження. Визначаючи, який із наданих позивачкою та відповідачем [PERSON] доказів визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу необхідно взяти до уваги, суд виходить з того, що при експертному дослідженні транспортного засобу на замовлення позивачки визначення середньої вартості вищезазначеного транспортного засобу було здійснено без огляду автомобіля та без урахування технічного стану транспортного засобу, на підставі статистичних даних, які мають схожі технічні характеристики, а відтак поданий позивачкою звіт про оцінку спірного транспортного засобу не можна вважати повним та об`єктивним. В той час, як при експертному дослідженні транспортного засобу, проведеному на замовлення [PERSON] , експертом безпосередньо було оглянуто транпортний засіб, встановлено той факт, що транспортний засіб був у ДТП, а тому його ринкова вартість зменшилась. Суд не бере до уваги подані представником позивача докази з веб-сайту (Сервісу перевірки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі) як підтвердження факту технічної справності транспортного засобу, оскільки з них неможливо встановити дійсний технічний стан спірного транспортного засобу. Вказані докази підтверджують тільки те, що транспортний засіб був придатним для руху у певний період. Судом у судовому засіданні сторонам було роз`яснено право заявити клопотаня про призначення судової автотоварознавчої експертизи, однак сторони цим правом не скористались. До того ж, у судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що з кінця 2023 року він частково здійснив ремонт спірного автомобіля та міг на ньому їздити на невеликі дистанції. Враховуючи викладене, суд вважає, що при визначенні розміру компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля необхідно взяти до уваги висновок експерта, наданий відповідачем [PERSON] , та з відповідача [PERSON] на користь позивачки стягнути грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частки спірного автомобіля, яка визначена на час розгляду справи з урахуванням технічного стану транспортного засобу, у розмірі 617\~496, 59 грн. Щодо не зазначення позивачем вимоги про витребування спірного автомобіля від власника, суд зазначає про таке. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. За віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи (що неможливо у разі вибуття з володіння власника речей, визначених за родовими ознаками). У такому випадку інтереси власника можуть захищатися іншими способами, зокрема шляхом відшкодування шкоди, тощо. З цих самих підстав унеможливлюється також звернення з віндикаційним позовом у тих випадках, коли майно було спожите, втрачене, зіпсоване незаконним володільцем. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача. Вказане узгоджується із позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 30.06.2020 у справі № 658/1379/18. У даній справі встановлено, що спірний транспортний засіб був придбаний у період зареєстрованого шлюбу між позивачем та відповідачем [PERSON] , презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована. Позивач є співвласником автомобіля (1/2 частки), оскільки він перебував у спільній сумісній власності колишнього подружжя. Враховуючи, що позивачка є власником лише 1/2 частини спірного автомобіля, який є неподільною річчю, і належна їй частка у цьому майні не може бути виділена в натурі, при тому, що інший його власник - відповідач [PERSON] відчужив автомобіль з власної волі, без згоди позивача, суд вважає, що позивач обрала належний спосіб захисту права шляхом стягнення з відповідача [PERSON] грошової компенсації вартості частки відчуженого автомобіля. Щодо вимоги про визнання договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу недійсним, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного суду у постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 зазначила, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором. В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала. Позовну вимогу про визнання недійсним правочину з відчуження спільного майна подружжя не можна задовольнити одночасно з позовною вимогою про стягнення компенсації за відчужене майно. Отже, враховуючи викладене, позовна вимога про визнання договору купівлі-продажу № 5142/2023/3992513 недійсним задоволенню не підлягає. Позовна вимога про визнання спірного транспортного засобу об`єктом спільної сумісної власності подружжя також задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що власник спірного автомобіля змінився. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, а саме на 71,8% (617 496,59 грн. х 100 / 859500,00 грн.), суд доходить висновку, що с відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 167,00 грн. Крім того суд зазначає, що представником позивача у позовній заяві із зміненим предметом позовних вимог було вказано, що додатково позивачкою будуть понесені витрати на правовову допомогу, розмір яких буде визначений в залежності від тривалості справи та обсягів виконаної роботи. Враховуючи, що позивачкою вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не заявлялась, та матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд не вирішує питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial