Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Великоолександрівського районного суду Херсонської області із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин, заінтересована особа: Бериславська філія Херсонського обласного центру зайнятості обґрунтовуючи її тим, що заявник перебувала у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 27.12.2010 року, про що внесений запис № 18 до трудової книжки [NUMBER] . Заявник працювала на посаді скловара до лютого 2022 року. Однак виявилося, що 21.05.2021 року її було звільнено з роботи (без зазначення підстави звільнення у трудовій книжці). З лютого 2022 року до листопада 2022 року м. Берислав перебував в окупації, а з листопада 2022 року - місцем активних бойових дій, що визначено Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф. З метою пошуку роботи, набуття статусу безробітної особи, [PERSON] звернулася до Бериславської філії Херсонського обласного центру зайнятості за місцем свого тимчасового проживання (смт Велика Олександрівка), однак їй було повідомлено, що незважаючи на те, що у трудовій книжці міститься запис про звільнення, вона являється зайнятою особою. Трудові відносини з ФОП [PERSON] не є припиненими, в зв`язку з чим заявник змушена звернутися до суду з даною заявою. Заявник у судовому засіданні вимоги заяви підтримала відповідно до обставин викладених в заяві. Представник заінтересованої особи: Бериславської філії Херсонського обласного центру зайнятості в судовому засіданні вимоги заяви не визнав, вказавши, що в ЄІАС ДСЗ є інформація щодо трудових відносин позивача з ФОП [PERSON] , який і до цього часу є зареєстрованим як фізична особа-підприємець, а саме, що трудовий договір між ними був зареєстрований Новотроїцьким РЦЗ 09.12.2009 року, сплата страхових внесень ФОП за [PERSON] здійснювалася до 31.10.2013 року. Після вказаної дати страхові внески не вносилися. Крім того відомості щодо укладення трудового договору позивачем з ФОП [PERSON] відсутні. Позивачем у позовних вимогах ставиться вимога початку трудових відносин з ФОП [PERSON] з 27.12.2020 року, що суперечить даним, що містяться в ЄІАС ДСЗ, а саме з 9.12.2009 року. Крім того як вбачається з записів у трудовій книжці позивача дата припинення трудових відносин з ФОП [PERSON] зазначається 21.05.2021р., не зазначено відомості про підставу звільнення, відсутній підпис роботодавця та печатка. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п. 7 вказаної вище Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Від встановлення факту припинення трудових відносин залежить зміна прав заявника. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до вимог п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 року №260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідно до п. 4 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.ст. 38, 39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст. 40, 41 КЗпП України), або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (ст. 45 КЗпП України). Відповідно по п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п. 14 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року №260, записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі, внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Відповідно до п. 15 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року №260, посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці та соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 провести дії по зняттю з реєстрації трудового договору в центрі зайнятості можливо лише в разі звернення обох сторін трудових відносин (роботодавця і працівника) з належними їм документами до центру зайнятості. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин роботодавця та найманим працівником, а також відсутності однієї із сторін в центрі зайнятості підставою для зняття трудового договору з реєстрації в державній службі зайнятості є рішення суду, яке набрало чинності щодо припинення дії договору. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON] з 09.12.2009 року. Відповідно до запису у трудовій книжці [NUMBER] № 19 зазначено дату припинення трудових відносин між ними 21.05.2021р. Доказів щодо дати припинення трудових відносин з 22.02.2022р. позивач суду не надала. Крім того позивачем не надано доказів щодо укладення трудових відносин з ФОП [PERSON] - тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial