Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

12 листопада 2024 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт належності йому архівної довідки № 01-13/334 від 18.12.2023, виданої комунальною установою «Трудовий архів Новосанжарської селищної ради». Встановлення даного факту необхідно заявнику для одержання пенсії. У заяві посилався на те, що в записах архівної довідки допущені помилки, а саме: в архівній довідці не вірно вказано його ім`я та по батькові, помилково зазначено « [PERSON], [PERSON]», замість « [PERSON] ». Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання та запропоновано заявнику [PERSON] подати докази неможливості внесення відповідних виправлень (а.с. 21). 08 листопада 2024 року на адресу суду надійшли пояснення від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у яких представник заінтересованої особи зазначив, що у вирішенні справи покладається на розсуд суду, а розгляд справи просив проводити у відсутність представника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (а.с. 23-26). Заявник [PERSON] та його представник - адвокат Плішкін Ю.С. в судове засідання не з`явилися. 12.11.2024 представник заявника - адвокат Плішкін Ю.С. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявника, заявлені вимоги підтримав. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Новосанжарським РВ УМВС України в Полтавській області 28 січня 1997 року (а.с. 5-6), картки платника податків від 15.01.1997 (а.с. 7), трудової книжки колгоспника [NUMBER] , заповненої 20 травня 1982 року (а.с. 8-12), пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , виданого 24.04.2019 (а.с. 15) - прізвище, ім`я та по батькові заявника - [PERSON] , а датою його народження є [INFO] . З метою оформлення пенсії заявник звернувся до Комунальної установи «Трудовий архів Новосанжарської селищної ради», де йому було видано архівну довідку № 01-13/334 від 18.12.2023, в якій зазначено, що у книгах обліку розрахунків по оплаті праці працівників колгоспу «Більшовик», колгоспу «Нове життя», колективного сільськогосподарського підприємства «Більшовик» Новосанжарського району Полтавської області за 1987-1992 роки є дані про заробітну плату на громадянина [PERSON]/ [PERSON]/ (а.с. 14). Встановлено, що вказані в архівній довідці періоди роботи співпадають з даними про роботу, що містяться в трудових книжках колгоспника, виданих на ім`я « [PERSON] ». Таким чином, суд доходить висновку, що відомості у архівній довідці стосуються саме заявника. У зв`язку з тим, що скорочено вказано ім`я та по батькові заявника в архівній довідці № 01-13/334 від 18.12.2023, виданій Комунальною установою «Трудовий архів Новосанжарської селищної ради», заявник не може реалізувати право на оформлення пенсії. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Стаття 293 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Крім того, відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Так, заявником надано до суду інформацію Комунальної установи «Трудовий архів Новосанжарської селищної ради» від 12.11.2024 № 01-15/42 про те, що зазначена комунальна установа не має законних підстав для внесення змін та виправлень до архівних довідок (копій, витягів) (а.с. 30). Аналізуючи в сукупності обставини справи, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви та приходить до висновку, що виготовлена архівна довідка № 01-13/334 від 18.12.2023, видана Комунальною установою «Трудовий архів Новосанжарської селищної ради» дійсно виготовлені на ім`я заявника - [PERSON] на підтвердження його трудового стажу. При цьому, доказів на спростування зазначеного висновку суду матеріали справи не містять. Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлення факту, про який просить заявник має для нього юридичне значення, а саме: можливість здійснення права на оформлення пенсії у встановленому законом порядку, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, заявник позбавлений можливості внести будь-які виправлення в отриману на його ім`я архівну довідку, спір про право відсутній, а тому заявлена вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно з частиною 7 статті 294 ЦПК України судові витрати заявнику не відшкодовуються. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved