Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позов обґрунтовує тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.10.2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 15.07.2024 року у нього не існує заборгованості зі сплати аліментів відповідно рішення суду. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.03.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 24.11.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.05.2024 року усиновлено [PERSON] , неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] ; малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] ; малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Змінено прізвище усиновленим дітям, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я, дату та місце народження залишено без змін. Внесено відповідні зміни до: актового запису про народження № 40 від 13.01.2010 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актового запису про народження № 574 від 10.05.2012 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актового запису про народження № 840 від 16.07.2013 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції та записано [PERSON] , батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про матір залишені без змін. Отже, він має на утриманні чотирьох дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Всі діти є рівними у праві на їх утримання батьками, але ніхто із дітей не може бути обмежений у такому праві чи мати привілеї перед іншими дітьми. На підставі наведеного просить суд зменшити розмір аліментів, призначених за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.10.2015 року та стягувати з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.08.2024 року відкрите спрощене позовне провадження у справі. Відповідно до ч.ч.1.2.3 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судом встановлено, що відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки. Зважаючи на вищевикладене, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвали провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.04.2024 року Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від від 21.10.2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2015 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.03.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 24.11.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.11.2022 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.05.2024 року усиновлено [PERSON] , неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] ; малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] ; малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Змінено прізвище усиновленим дітям, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я, дату та місце народження залишено без змін. Внесено відповідні зміни до: актового запису про народження № 40 від 13.01.2010 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актового запису про народження № 574 від 10.05.2012 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актового запису про народження № 840 від 16.07.2013 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції та записано [PERSON] , батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про матір залишені без змін. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.06.2024 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.05.2024 року у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Орган опіки та піклування м. Черкаси, про усиновлення дітей, та вважати вірним прізвище, ім`я та по-батькові заявника « [PERSON] ». Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.06.2024 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.06.2024 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.06.2024 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії військового квитка серії [NUMBER] від 13.12.2021 року, [PERSON] , 26.06.2024 року на підставі пп.2 п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнений (демобілізований) в запас за сімейними обставинами. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що змінився його сімейний сам, а саме ним були усиновлені діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, при розгляді справи суд враховує висновки Верховного Суду у складі Першої судової Палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові № 565/2071/19 від 16.09.2020 року, в якому зазначено, що суд відмовив позивач у зменшенні розміру аліментів, які стягуються з нього, на підставі рішення суду. Підставою для відмови в позові стало те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічні висновки містяться й в постановах Верховного Суду від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20, від 08.06.2022 року у справі № 565/1069/21, від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18. Крім того слід зазначити, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту усиновлення ним дітей, суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому його позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed