Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Представник позивача - адвокат Усова Ю.О., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.04.2022 року між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Пояснює, що спільне життя з відповідачем не склалося і рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.09.2023 року шлюб розірваний. Починаючи з серпня місяця 2023 року відповідач самоусунулась від своїх батьківських обов`язків в повному обсязі. Відповідач привезла дитину додому до позивача та зазначила, що участі у вихованні, в розвитку дитини та в його житті участі брати не бажає. Малолітня дитина [PERSON] зареєстрований та проживає разом з батьком та знаходиться на повному утриманні лише одного батька. З часу, коли син почав проживати з позивачем, тобто протягом останнього року, відповідач його жодного разу не бачила, навіть не подзвонила, не поцікавилася як він живе, як себе почуває, який стан його здоров`я. Позивачу відомо, що на сьогоднішній день вона проживає в місті Одеса разом зі старшою дитиною та іншим чоловіком, і не проявляє жодної зацікавленості життям свого сина [PERSON] . Також вказує, що байдуже відношення відповідача до сина підтверджується тим, що вона не заперечує про позбавлення її батьківських прав, оскільки надала нотаріально посвідчену згоду. В заяві відповідач зазначає, що добровільно, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, повністю і безумовно відмовляється від своїх батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] , та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] . Відразу, як [PERSON] привезла спільного сина додому до позивача, він звернувся відразу з позовною заявою до Новозаводського районного суду м. Чернігова про позбавлення її батьківських прав. 28 лютого 2024 року Новозаводський районний суд м. Чернігова виніс рішення по справі справа №751/8105/23, яким відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог, але у вищезазначеному рішенні попередив [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та поклав на Управління (службу) у справах дітей Чернігівської міської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків відносно [PERSON] , [INFO] . Вказує, що не зважаючи на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.02.2024 року щодо попередження [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина [PERSON] до цього моменту ставлення [PERSON] до свого сина не змінилось. [PERSON] вже рік не цікавиться здоров`ям сина, його вихованням, жодного разу його не навідала, не забезпечує його матеріально. Тобто, фактично відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] . Стверджує, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. В матеріалах справи є докази відсутності об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері по відношенню до дитини. Тому, вважає, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення її батьківських прав, є недостатніми, а позбавлення батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини. Також зазначає, що відповідач зовсім не забезпечує свого сина [PERSON] . Всі витрати щодо спільної дитини [PERSON] здійснює тільки один батько. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, не надає належної і необхідної грошової допомоги на утримання сина [PERSON] . [PERSON] може надавати матеріальну допомогу, оскільки працює в лізинговій компанії та отримує щомісячний прибуток. Стягнень по виконавчим документам з неї не провадиться. Відтак, вважає, що із відповідача, з урахуванням її матеріального становища, стану здоров`я, слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитини повноліття. Ухвалою судді від 28.08.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач пояснив, що з колишньою дружиною розлучився в 2023 році, вона з Одеси привезла йому сина коли дитині був 1 рік і 10 днів. Привезла дитину в жахливому стані, були хвороби, хронічний дерматит, не було жодного зубу, слабкий імунітет, звернувся до лікарів, до служби у справах дітей. З серпня 2023 року син проживає з позивачем, допомагає мати позивача. Колишня дружина сином не займається, жодного дзвінка, жодної допомоги від неї не має. З днем народження сина не вітала. Рішенням суду було покладено обов`язок на службу у справах дітей і запропоновано колишній дружині змінити ставлення до свого сина. Після рішення суду звертався до органів поліції і служби у справах дітей, проте нічого не змінилось. Вона була притягнута за ст.184 КУпАП. Представник третьої особи Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської у судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про проведення судового засідання у відсутність їх представника. Додатково зазначили, що підтримують рішення виконавчого Чернігівської міської ради від 30.09.2024 року №643 про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , яке було надіслано раніше. Рішення просять прийняти з урахуванням інтересів дитини. Відповідач судове засідання не з`явилась. Про час та місце його проведення повідомлялась у встановленому порядку. Причини неявки відповідача суду не відомі, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутність відповідача за наявними доказами у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.04.2022, який розірвано Новозаводським районним судом м. Чернігова рішенням від 26.09.2023 (а.с.20-21). Згідно копії свідоцтва про народження [INFO] народився [PERSON] (а.с. 19). Відповідно витягів з реєстру територіальної громади від 27.08.2024 року [PERSON] разом з позивачем зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 69, 70). За вказаною адресою відповідач не мешкає, про що сусідами 13.02.2024 складено акт (а.с. 31). Натомість відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 18) та відповіді №758507 від 28.08.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 58). Малолітня дитина [PERSON] перебуває на обліку Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради, з 05.09.2023 декларація переукладена з лікарем [PERSON] , з приводу медичного огляду та профілактичного щеплення до лікаря звертався батько [PERSON] , якому надано рекомендації з приводу спостереження за дитиною (а.с. 30). [PERSON] з 06.08.2022 проходить військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно службової характеристики [PERSON] за час виконання посадових обов`язків зарекомендував себе дисциплінованим, працелюбним та старанним військовослужбовцем (а.с. 24). Згідно нотаріально засвідченої заяви, зареєстрованої в реєстрі №6396, [PERSON] відмовляється від своїх батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.02.2024 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовлено повністю. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Покладено на Управління (Службу) у справах дітей Чернігівської міської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 33-36). Згідно відповіді Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради від 16.08.2024 №01-31/04/2633, [PERSON] проживає разом з батьком - [PERSON] , та бабою по лінії батька - [PERSON] . Під час бесід з дорослими членами родини з`ясовано, що вихованням, розвитком та матеріальним забезпеченням дитини опікується батько. Відповідно інформації комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» ЧМР, декларацію укладено з батьком [PERSON] , який піклується про стан його здоров`я, приводить на профілактичні огляди. Мати дитини - [PERSON] , на прийоми не приходила, про стан здоров`я дитини не запитувала. Відповідно до інформації Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] двічі змінила місце проживання, тому матеріали були передані за належністю. Згідно відповіді Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, спеціалістами органу опіки та піклування проведено бесіду з [PERSON] та обстежено умови проживання, в результаті чого встановлено, що вона винаймає квартиру разом з сином - [PERSON] , [INFO] , і не має можливості утримувати свого молодшого сина - [PERSON] . У своїй заяві на ім`я голови Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] повідомила, що не має наміру надалі займатися вихованням молодшої дитини у зв`язку з тим, що виховує самостійно дитину від першого шлюбу, не має часу та фінансової змоги виховувати двох дітей (а.с. 41-42). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №702 від 03.11.2023 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.46-47). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 30.09.2024 року №643 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 85-86). Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 18 Постанови Пленуму №3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму №3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав - лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналізуючи зібрані по справі докази, які в своїй сукупності вказують на те, що відповідач [PERSON] свідомо усунулась від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дитини, з дитиною не спілкується та матеріально її не утримує, не цікавиться її розвитком та вихованням, проживає окремо від дитини в іншому місті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами другою та третьою статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім документально підтверджені (а.с.1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн., а також з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. за одну вимогу немайнового характеру, від сплати якого позивач звільнений.

Outcome: approved