Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування поданого позову зазначила, що вони із відповідачем перебували у шлюбі з 24.11.2007. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2023 шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох дітей, а саме сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2013 із відповідача були стягнуті на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу на утримання неповнолітніх дітей. Після припинення шлюбних відносин їх спільні діти постійно проживають із позивачкою, знаходяться повністю на її утриманні, відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні, у вихованні, розвитку, не цікавиться станом здоров`я і здобутками дітей. Будь-яких перешкод у спілкуванні батька з синами вона не чинить. Відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання синів та перестав цікавитися їх життям, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, фінансово не утримує взагалі. Наведені обставини слугували підставами для звернення до суду, тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільних дітей, а саме сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 28.05.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.09.2024 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Іващенко М.В. позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити. Додатково зазначили, що протягом тривалого періоду часу відповідач не контактує із дітьми, жодним чином не приймає участі у їх вихованні та утриманні. Представник третьої особи - за довіреністю Холод А.В. під час судового розгляду поклався на розсуд суду. Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі та винесення рішення з урахуванням інтересів дітей. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку із неявкою відповідача без поважних причин, ураховуючи згоду позивачки та її представниці, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Допитана під час судового розгляду свідок [PERSON] підтвердила суду, що вона є сусідкою позивачки [PERSON] , яка проживає на одній сходовій клітині із нею приблизно з 2011 -2012 року. Також пояснила, що після припинення між сторонами шлюбних відносин та переїзду [PERSON] до іншої жінки до своїх дітей він майже не з`являвся, вона особисто за весь цей час бачила його лише декілька разів. Також вона часто спілкується із дітьми, і з їх слів їй свідку також відомо, що батько з ними не спілкується навіть у телефонному режимі. Також він не приймає участі у їх утриманні, навіть не вітає зі святами. Під час судового розгляду справи суд, із залученням спеціаліста - психолога [PERSON] з`ясував думку дітей щодо позбавлення їх батька [PERSON] батьківських прав щодо них. Кожен із дітей окремо та усвідомлено повідомив суду, що з моменту розірвання шлюбу між батьками вони дуже рідко бачили свого батька, протягом останніх чотирьох років не бачилися із ним взагалі. Де він перебуває, чим займається їм не відомо. Жодної участі у їх вихованні відповідач не приймає, не цікавиться їхнім життям та їхніми інтересами. Заперечень з боку дітей щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав не було. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спір, що виник між сторонами, стосується особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, тому застосуванню до них підлягають положення Глави 13 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Судом також встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 листопада 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 1416, розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини регламентовані статтею 150 Сімейного кодексу України, до яких віднесено такі обов`язки, зокрема: -батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; -батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; -батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; -батьки зобов`язані поважати дитину; -передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; -забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; -забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Окремою нормою визначені підстави позбавлення батьківських прав, зокрема відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України). З наданого суду висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 12.11.2024 року № 22.01/01-34-839 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , встановлено, що за наслідками розгляду вказаного питання прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей. Під час надання вказаного висновку спеціалістами Органом опіки та піклування було враховано, що батько у житті дітей участі не приймає. Останній раз вони бачились років чотири тому. Він може зателефонувати один раз у півроку, а то і рідше. Неповнолітній [PERSON] повідомив, що займається таеквандо та не одноразово запрошував батька на змагання, однак той жодного разу не прийшов. Малолітній [PERSON] у свою чергу під час спілкування повідомив, що батько навіть забув коли у нього день народження, подарунків не дарує, фінансово не допомагає. Діти повність підтримують матір в намірі позбавити батька батьківських прав, оскільки його і так не має у їхньому житті. За своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Вирішуючи даний спір, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованою Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до п.8 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем проживання дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] не цікавиться життям, вихованням та розвитком дітей, не виконує обов`язки по утриманню своїх синів [PERSON] , та [PERSON] та їх матеріального забезпечення, не вчиняє будь-яких дій, спрямованих на забезпечення фізичного і духовного розвитку дітей, підготовки їх до самостійного життя, не надає доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. Сукупність наведених фактів та обставин дає суду підстави для висновку, що позов підлягає задоволенню. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує положення статті 141 ЦПК України, відповідно до яких понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн підлягають стягненню на його користь із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved