Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що з 22 лютого 2024 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] . Зазначає, що підставою розірвання шлюбу сторін є відсутність спільних інтересів, різних поглядів на життя та взаєморозуміння. Сторони втратили почуття поваги один до одного, позивач також втратила і почуття любові до відповідача. Вказує, що відповідач систематично вчиняв відносно позивачки домашнє насильство. Зазначає, що позивач заперечує проти надання строку для примирення, оскільки спроби примирення між сторонами не принесли ніяких результатів. Вказує, що подружжя спільного господарства не ведуть та подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. За наведених обставин просить суд шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 22 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 20 листопада 2024 року на електронну адресу суду надіслала клопотання в якому позовні вимоги підтримала та просила розгляд справи проводити у її відсутності. Разом з цим зазначила, що заперечує проти надання їм строку для примирення, оскільки відповідач відносно її та малолітнього сина вчиняв домашнє насильство, у зв`язку з чим, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 14 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» надіслала клопотання в якому позовні вимоги підтримала та просила розгляд справи проводити у її відсутності. Зазначила, що сторона позивача заперечує проти надання сторонам строку для примирення. Відносно відповідача було винесено обмежувальний припис строком на 6 місяців у зв`язку із вчиненням домашнього насильства відносно дружини та сина. Вказує, що відповідач від суду приховав той факт, що під час розгляду справи № 161/18626/24 він не заперечував, що в минулому неодноразово погрожував позивачці згвалтуванням, вказане також підтверджується записом судового засідання. Відповідач [PERSON] \~ в судове засідання не з`явився. 13 листопада 2024 року подав суду заяву в якій просив надати термін для примирення строком на 1 місяць. Зазначив, що час від часу у них з дружиною дійсно виникають непорозуміння відносно ведення спільного господарства, однак вони носять тимчасовий характер. Вказує, що він докладає максимум зусиль щодо врегулювання між ними спірних питань без застосування надмірних емоцій, намагається усі непорозуміння врегульовувати мирним шляхом. Зазначає, що він офіційно працевлаштований і зароблені кошти спільно з позивачкою розподіляють для потреби сім`ї. Вказує, що у них є спільна малолітня дитина і він хоче, щоб син виховувався в повноцінній сім`ї. Про наміри розірвати шлюб дружина йому не повідомляла, з 11 вересня по 08 жовтня 2024 року він намагався поговорити з дружиною та сином, але вони розмов уникали. Вважає, що у них з позивачем немає підстав для розірвання шлюбу. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено 20 листопада 2024 року о 13 год 30 хв. Згідно з ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] судом установлено, що 22 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було зроблено актовий запис № 181. Під час шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2024 року видано обмежувальний припис щодо [PERSON] , що проживає заадресою: [ADDRESS] , терміном на шість місяців, яким визначено тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , а саме: заборонено [PERSON] спілкуватися з постраждалими особами [PERSON] , малолітнім сином [PERSON] ; заборонено [PERSON] наближатися на 500 м до місця проживання (перебування) [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] , інших місць частого відвідування [PERSON] , малолітнім сином [PERSON] ; заборонено [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , малолітнього сина [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх, в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори, або контактувати з [PERSON] , малолітнім сином [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). За приписами ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Висновки суду і мотиви вирішення заяви про надання строку на примирення та прийнятого рішення. З обгрунтувань позову, письмових пояснень сторін судом встановлено, що підставою розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів, різних поглядів на життя та взаєморозуміння. Подружжя втратили почуття поваги один до одного, позивач втратила почуття любові до відповідача, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Позивач категорично заперечує щодо надання строку для примирення. Відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про надання стронам строку для примирення терміном на один місяць. У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню ст. 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя». Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 127/16963/22-ц (провадження № 61-203св23). По справі встановлено, що сторони разом не проживають, сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує формально, позивач категорично заперечує щодо надання строку на примирення та вказує про вчинення відповідачем домашнього насильства як щодо себе так і щодо малолітнього сина. Більше того, рішенням Рожищнського районного суду Волинської області 10 жовтня 2024 року видано обмежувальний припис щодо відповідача [PERSON] терміном на шість місяців у вигляді заборони: спілкуватися з позивачем та дитиною, наближатися до останніх на 500 м, переслідувати їх, вести телефонні розмови. Зазначення відповідачем у заяві про його бажання примиритись з позивачем заради їх майбутнього та майбутнього їх малолітнього сина не є підставою для надання строку для примирення сторін, а тому суд не може з формальних підстав застосовувати інститут примирення подружжя. Крім цього, за змістом ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст. 24 СК України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення та з урахуванням вищевказаного судового рішення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст. 24 СК України. З огляду на вказане, суд доходить переконання, що в задоволенні заяви відповідача необхідно відмовити. Ураховуючи вищенаведене, оскільки рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких остання наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, поновлювати сімейно-шлюбні відносини вона наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, беручи до уваги, що суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Щодо розподілу\~судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (968,96 грн). Оскільки позовна заява з доданими до неї матеріалами представником позивача подано через систему «Електронний суд», а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 968,96 грн. На підставі ст. 24, 55, 56, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved