Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

У провадженні судді Голосіївського районного суду м. Києва Колдіної О.О. перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Доступні Фінанси» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором. Згідно Розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 1246 від 19.12.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку зі звільненням судді Голосіївського районного суду м. Києва Колдіної О.О. У грудні 2023 дана цивільна справа надійшла в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазура Ю.Ю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.01.2024 прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Доступні Фінанси» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 19.04.2007 між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-009/133/2007, відповідно до умов договору відповідач передав позивачу кредит у розмірі 315000,00 доларів США, із встановленням плаваючої процентної ставки у розмірі 4,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії кредитного договору), відповідно до п. 3 ч. 1 кредитного договору. В забезпечення кредитного договору укладено наступні договори: договір поруки № SR-009/133/2007 від 19.04.2007, укладений між відповідачем та [PERSON] та договір іпотеки № PCL-009/133/2007 від 19.04.2007, укладений між позивачем та відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2640. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2013 позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. 17.11.2016 відповідач зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,1407 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222484001010160028, скориставшись іпотечним застереженням в Іпотечному договорі. Зазначає, що відповідачем всупереч положенням Договору іпотеки, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельна ділянка, які були його предметом, не були продані впродовж визначеного договором строк. Позивач вважає, що оскільки відповідач після переходу права власності на предмет іпотеки не реалізував його протягом одного року всупереч ч. 2 п. 6.4. договору іпотеки, він вважається таким, що задовольнив свої вимоги в повному осбязі згідно п. 6.1 та 6.2 договору іпотеки, відповідно до якого цим договором забезпечується виконання всіх боргових зобов`язань, передбачених кредитним договором, у повному обсязі. 05.11.2020 Дніпровським районним судом м Києва ТОВ «Доступні Фінанси» у справі №755/25343/13-ц було відмовлено у задоволенні заяви про зміну Стягувана. Постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2021 у цій справі замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі № 755/25343/13, а саме, стягувача - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Доступні Фінанси», код ЄДРПОУ 43520794, місцезнаходження: 03035, м. Київ. вул. Патріарха Мстислава Скрипника, 40, офіс 24. В процесі розгляду справи №755/25343/13-ц, позивач дізнався, що незважаючи на факт реєстрації права власності на предмет іпотеки 17.11.2016 та задоволення всіх своїх вимог за його рахунок - у квітні 2020 року відповідач знову звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишнна Андрія Миколайовича з тим самим виконавчим листом на всю суму заборгованості: - 223 207,09 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 14.06.2013р. (1 долар США = 7,99300 грн.) 1784094,27 грн та 182,44 грн. 21.04.2020 було відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з Позивача вищевказаної суми заборгованості, накладено арешт на майно та кошти Позивача. Враховуючи викладене, позивач просить визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором № ML-009/133/2007 від 19.04.2007, укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк»; стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У березні 2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до Рішення Правління № 290 від 20.10.2016, а саме п. 1 погоджено прийняття на баланс АТ «ОТП Банк» нерухомого майна за ціною 3912311,00 грн. Водночас у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами чи їх сукупністю основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог. З підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У квітні 2023 позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до п. 4.4. договору іпотеки № PCL-009/133/2007 від 19.04.2007, укладеного між позивачем та відповідачем, оцінка предмету іпотеки становить 2020000,00 грн, в тому числі земельна ділянка 994700,00 грн, проте це вартість предмета іпотеки майже 10 років тому. Позивачем самостійно було замовлено звіт про оцінку житлового будинку та експертну грошову оцінку земельної ділянки, місцезнаходження яких: [ADDRESS] станом на дату реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем, тобто на 17.11.2016 загальна ринкова вартість предмета іпотеки складала 6773004 грн., тоді як відповідач прийняв на баланс таке нерухоме майно за 3912311,00 грн, тобто за ціною суттєво нижче ринкової вартості. У квітні 2023 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній уточнює саме з якої дати просить визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором № ML-009/133/2007 від 19.04.2007, укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» з 17.11.2016, право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відпвоідальнісьтю «Доступні Фінанси» на підставі договору про відступлення права вимоги від 28.05.2020; стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. До суду надійшла заява представника відповідача про застосування строку позовної давності, в якій останні просить застосувати строки позовної давності, оскільки позивач уточнив позовні вимоги і просить визнати припиненими зобов`язання з 17.11.2016. У жовтні 2023 позивачем надано до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач довідався про порушення своїх прав наприкінці серпня 2020, коли отримав лист АТ «ОТП Банк» від 26.08.2020 про відступлення права вимоги за кредитним договором. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник Позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони Позивача, позовні вимоги підтримав з урахуванням уточнених позовних вимог та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Доступні Фінанси» в судове засідання свого представник не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19.04.2007 між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-009/133/2007, відповідно до умов договору відповідач передав позивачу кредит у розмірі 315000,00 доларів США, із встновленням плаваючої процентної ставки у розмірі 4,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії кредитного договору), відповідно до п. 3 ч. 1 кредитного договору. Пунктом 2 ч. 1 Кредитного договору визначено строк дії цього договору до 19.04.2027 року. Пунктом 7.3. Кредитного договору зазначено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами обох частин цього договору (дата договору) і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по цьому договору в повному обсязі. Згідно п.2.1.3.2. Додаткового договору №1 до Кредитного договору від 19.03.2013, незважаючи на інші умови положення Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позивачем та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за Кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов`язання Позивача щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати отримання Позивачем, відповідної письмової вимоги (надалі - Дата отримання вимоги) та повинно бути проведено Позивачем протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати отримання вимоги. 27.06.2013 Відповідачем було надіслано на адресу Позивача та поручителя вимогу про повернення заборгованості за Кредитним договором, відповідно до якої Банк повідомив Позивача про необхідність дострокового повернення всієї суми заборгованості, а саме: заборгованість по кредиту - 223125,00 доларів США; заборгованість по відсоткам - 9082,09 доларів США, а всього на загальну суму : 232207,09 та пеню в сумі 182,44 грн та вимагав у 30-денний строк дня її відправлення здійснити оплату. У зв`язку з невиконанням вищевказаної вимоги в строк зазначеній в ній, 08.08.2013 Відповідачем було подано до Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором до Позивача та [PERSON] (справа №755/25343/13-ц), в якій просив стягнути солідарно на свою користь заборгованість за Кредитним договором в розмірі: 223 207,09 доларів США (двісті двадцять три тисячі двісті сім доларів США 09 центів), що еквівалентно курсу НБУ станом на 14.06.2013р. (1 долар США = 7,99300 грн.) 1784094,27 та182,44 та судовий збір в розмірі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі 755/25343/13-ц від 23.12.2013 позов задоволено повністю, Відповідач отримав виконавчий лист і звернувся до відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, для стягнення заборгованості в примусовому порядку. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов 'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред 'явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов 'язання. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Відтак, кінцевий строк виконання зобов`язання за Кредитним договором було змінено Відповідачем шляхом пред`явлення дострокової вимоги про повне погашення кредиту до позичальника 27.06.2013, отже, строк дії договору змінився з 30-дня дня відправлення Банком вимоги про дострокове повернення кредиту, відповідно положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Згідно умов Договору іпотеки № РСL-009/133/2007 від 19.04.2007, укладеного між Позивачем та Відповідачем, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Позивачем було передано в іпотеку Відповідачу - нерухоме майно, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,1407 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222484001010160028. Відповідно до п.4.4. Договору іпотеки, оцінка предмету іпотеки становить 2020000,00 гривень, в тому числі земельна ділянка - 994700,00 гривень. Пунктом 2.1. Договору іпотеки визначено, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання Іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов`язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. Зокрема, іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог Іпотекодержателя: 2.1.1. Повернення кредиту. Іпотекодавець зобов`язаний повністю повернути Іпотекодержателю суму отриманого кредиту не пізніше 19 квітня 2027 року відповідно до умов встановлених п.п.1.5.-1.6. Кредитного договору, чи в інший строк встановлений в Кредитному договорі. Сума кредиту може скласти 315 000,00 (триста п`ятнадцять тисяч 00) доларів США. 2.1.2. Сплата процентів за користування кредитом. 2.1.2.1. У разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом встановлюються в розмірі БГОЯ + 4,99% (БПЖ + чотири цілих дев`яносто дев`ять сотих відсотків) річних, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів в році. 2.1.2.2. Цей договір також забезпечує належне виконання Іпотекодавцем боргових зобов`язань у випадку збільшення процентної ставки (фіксованої чи плаваючої) на 4% (чотири відсотки) річних в порядку передбаченому п. 1.4.1.5. з підпунктами Кредитного договору. Застереження: нараховані проценти (крім процентів за прострочений кредит) сплачуються Іпотекодавцем щомісячно у розмірі та строки визначені в п.п.1.4.-1.5. Кредитного договору. Якщо дата повернення нарахованих процентів припадає на небанківський день - платежі здійснюються Іпотекодавцем в банківський день, наступний за таким небанківським днем. При повному поверненні кредиту, проценти сплачуються одночасно з поверненням кредиту. Проценти за прострочений кредит сплачуються одночасно з поверненням кредиту. 2.1.3. Сплата пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати процентів та штрафу за нецільове використання кредиту. За порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені згідно Кредитного договору строки, Іпотекодавець зобов`язаний сплатити Іпотекодержателю пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання, за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується в гривнях, для чого застосовується валютний курс НБУ на день сплати. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного договору. За нецільове використання кредиту Іпотекодавець зобов`язаний сплатити Іпотекодержателю штраф в розмірі 5% (п`ять відсотків) від суми неціольового використання кредиту. Вказаний штраф сплачується додатково до інших сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного договору. 2.1.4. Відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням Кредитного договору. В сумі заподіяних збитків та витрат. Застереження 1: Сторони підтверджують, що вони вичерпно ознайомлені із змістом Кредитного договору, та будь-яке посилання в тексті цього договору на окремі положення Кредитного договору та на нього в цілому є достатнім для включення відповідних положень Кредитного договору в цей договір шляхом посилання. Застереження 2: Іпотекою також забезпечені боргові зобов`язання в разі їх дострокового виконання у випадках, передбачених Кредитним договором. 2.1.5. Розмір боргових зобов`язань. Не обмежуючи викладеного в ст. 6.1. цього договору, сторони погоджуються, що розмір боргових зобов`язань становить 315000,00 доларів США. Зазначений розмір може збільшуватися на суму невиконаних платіжних зобов`язань Іпотекодавця. Іпотекою забезпечені боргові зобов`язання в разі зміни їх суми відповідно до п.2.1. (з підпунктами) цього Договору. 2.1.5.1. В разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі. Також Позивачем і Відповідачем в Договорі іпотеки було узгоджено порядок позасудового врегулювання, відповідно до 6.4, якого Відповідач має право самостійно обрати такі шляхи позасудового урегулювання з переліку викладених в цьому пункті Договору іпотеки: Іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством. Цим сторони дійшли згоди, що ціна продажу предмету іпотеки у випадку його продажу іпотеко держателем, буде визначатися наступним чином: а) початкова ціна продажу предмета іпотеки визначається іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки; б) при неможливості продажу предмета іпотеки за ціною, визначеною згідно підпункту а) цього пункту, протягом одного місяця з моменту початку позасудового врегулювання, ціна продажу предмета іпотеки визначається іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки і зменшеної на 10 відсотків; в) при неможливості продажу предмета іпотеки за ціною, визначеною згідно підпункту б) цього пункту, протягом двох місяців з моменту початку позасудового врегулювання, ціна продажу предмета іпотеки визначається іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки і зменшеної на 20 відсотків. При виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому договорі) із зазначенням загальної суми боргових зобов`язань та граничного строку погашення боргових зобов`язань. У випадку непогашення іпотекодавцем боргових зобов`язань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, вказаному в іпотечному повідомленні. При цьому, іпотекодержатель зобов`язаний реалізувати предмет іпотеки протягом одного року, а суму отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов`язань та інших фактичних вимог. Залишок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, після погашення боргових зобов`язань, інших фактичних вимог та відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, повертається іпотекодавцю відповідно до чинного законодавства України. Пунктом 6.1. Договір іпотеки визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: (а) всі боргові зобов`язання, не сплачені іпотекодавцем. і (б) вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов`язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв`язку з реалізацією його прав за цим договором. Пунктом 6.2. Договорі іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: а) несплати іпотекодавцем іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в порядку, як встановлено в Кредитному договорі; б) порушення іпотекодавцем будь-якого із його зобов`язань за ст. 5 цього Договору; в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України. 16.06.2016 року Відповідач направив на адресу Позивача вимогу про усунення порушення умов Кредитного договору в якому зазначалося про необхідність сплати: - залишку заборгованості за Кредитом - 223125,00 доларів США; -сума відсотків за користування Кредитом - 30897,72 доларів США та, що у разі невиконання цієї вимогу, Відповідачем буде вирішено питання щодо задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності за АТ «ОТП Банк». Суд зауважує, що Відповідач незаконно донарахував заборгованість за процентами, оскільки Відповідачем самостійно змінено кінцевий строк виконання зобов`язання за Кредитним договором шляхом пред`явлення дострокової вимоги про повне погашення кредиту до позичальника 27.06.2013, згідно якого Відповідач вимагав у 30-денний строк з дня її відправлення погасити всю заборгованість. Відповідні висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-і/ (провадження № 14-318цс18), розписані на 2-й сторінці позову. 17.11.2016 Відповідач зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,1407 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222484001010160028, скориставшись іпотечним застереження в Іпотечному договорі, - що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.12.2016. 25.11.2016 Відповідач надіслав Позивачу вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, в якому Відповідач підтвердив факт реєстрації права власності за Банком та вимагав всіх мешканців добровільно звільнити будинок. Положеннями ч.2 п. 2.1.5.1. Договору іпотеки передбачено, що після переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, останній зобов`язаний реалізувати предмет іпотеки протягом одного року, а суму отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов`язань та інших фактичних вимог. Проте, Відповідачем всупереч положенням Договору іпотеки, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельна ділянка, які були його предметом, не були продані впродовж визначеного договором строку. Продаж вищевказаного майна відбувся майже через 4 роки ТОВ «Укрмагістраль ЛТД», що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 20.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук О.В., зареєстровано в реєстрі за №206, та такий продаж здійснено за домовленістю сторін (за відсутності незалежної оцінки) за 1400000,00 грн. Чинним законодавством України, в тому числі Законом України «Про іпотеку» не передбачено права Іпотекодержателя, який зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки - погашати боргові зобов`язання боржника за Кредитним договором з такого майна через 4 роки, коли він здійснив його продаж третій особі. Враховуючи вищевикладене, Позивач вважає, оскільки Відповідач після переходу права власності на предмет іпотеки не реалізував його протягом одного року всупереч ч.2 п.6.4. Договору іпотеки, він вважається таким, що задовольнив свої вимоги в повному обсязі згідно пункту 6.1. та 6.2. Договору іпотеки, відповідно до якого цим договором забезпечується виконання всіх боргових зобов`язань, передбачених кредитним договором, у повному обсязі. Наприкінці серпня 2020 Позивач дізнався, що 28.05.2020 між Відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Доступні Фінанси» був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Відповідач відступив на користь ТОВ «Доступні фінанси» право вимоги за кредитним договором № ML-009/133/2007 від 19.04.2007. Договір про відступлення права вимоги, укладеного між Позивачем та Відповідачем та договорами забезпечення до нього. Згідно п. 1.1. Відповідач відступив у повному обсязі, а Новий кредитор набув право вимоги у повному обсязі, належне Відповідачу за наступним договорами: 1.1.1 Кредитним договором, укладеним між Позивачем та Відповідачем, в розмірі 140353,26 доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого НБУ станом на дату укладання цього договору становить 3789566,09 грн, що складаються з: суми кредиту (основної суми боргу) в розмірі 72042,91доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого НБУ станом на дату укладання цього договору становить - 1945172,98 гривень; процентів в розмірі 68310,35 доларів США, що за курсом української гривні до долару США, встановленого НБУ станом на дату укладання цього договору становить 1844393,11 грн. 1.1.2. Договором поруки №SR-009/133/2007 від 19 квітня 2007 року, укладеного між Відповідачем та [PERSON] . З Договору про відступлення права вимоги випливає, що ТОВ «Доступні фінанси» займає місце Відповідача в зобов`язаннях, що виникли з Кредитного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на заставне майно. 05.11.2020 Дніпровським районним судом м. Києва ТОВ «Доступні Фінанси» у справі №755/25343/13-ц було відмовлено у задоволенні заяви про зміну Стягувача. Постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2021 у цій справі замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі № 755/25343/13, а саме, стягувана - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Доступні Фінанси», код ЄДРПОУ 43520794, місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Патріарха Мстислава Скрипника, 40, офіс 24. В процесі розгляду справи №755/25343/13-ц, Позивач дізнався, що незважаючи на факт реєстрації права власності на предмет іпотеки 17.11.2016 та задоволення всіх своїх вимог за його рахунок - у квітні 2020 року Відповідач знову звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича з тим самим виконавчим листом на всю суму заборгованості:- 223207,09 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 14.06.2013 (1 долар США = 7,99300 грн.) 1784094,27 грн та 182,44 грн. 21.04.2020 було відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з Позивача вищевказаної суми заборгованості, накладено арешт на майно та кошти Позивача. У ч. 5 ст. 47 Закону зазначено, що повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону, у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Станом на дату звернення до суду, на всі кошти та майно Позивача та поручителя - [PERSON] , яка є дружиною Позивача (предмет іпотеки належав їх обом на праві спільної сумісної власності) накладено безліч арештів не лише на підставі діючих виконавчих провадження, а й закритих, оскільки в силі Закон України «Про виконавче провадження» не передбачено право держвиконавця на зняття арешту при поверненні виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Даний факт підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві по ВП [NUMBER] від 14.03.2020, в якій відсутнє посилання на зняття відповідного арешту, накладеного на майно боржника. Як вбачається з матеріалів справи, станом на поточну дату з Позивача здійснюється стягнення заборгованості в тому ж розмірі, що визначено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/25343/13-ц, а саме: - 223207,09 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 14.06.2013 (1 долар США = 7,99300 грн.) 1784094,27 грн та 182,44 грнта судовий збір в розмірі. Таким чином, Позивача та його сім`ю позбавили не лише єдиного житла, а й продовжується стягнення загальної суми заборгованості за Кредитним договором, незважаючи на задоволення вимог Відповідача за рахунок предмет іпотеки - наче іпотеки ніколи і не існувало. Позивач вважає, що оскільки Відповідач зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, а в пункті 6.1. та 6.2. Договору іпотеки, відповідним договором забезпечується виконання всіх зобов`язань, передбачених кредитним договором, у повному обсязі/Відповідачем використане право позасудового врегулювання внаслідок якого у відповідності до вимог чинного законодавства України основне зобов`язання припиняється в зв`язку з його виконанням належним чином. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. Згідно з ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Так, за змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України). Метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно. Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку». Відповідно до імперативно встановленого правила закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (тут і надалі положення Закону України «Про іпотеку» застосовуються в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з п.2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом статті 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (дана стаття є незмінною як в редакції від 19.10.2016 та і станом на поточну дату). Згідно з ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 19.10.2016 року, тобто на дату реєстрації права власності на предмет іпотеки за Відповідачем /Банком/) після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Чинною редакцією ч.6 ст. 36 Закону також встановлено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Наведена вище норма права передбачає спеціальні підстави припинення зобов`язань щодо виконання основного (кредитного) зобов`язання, яке було забезпечене іпотечним договором. Так, у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №295/795/19 (провадження №61- 12137св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що згідно із частиною четвертою статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після завершення позасудового врегулювання спору та звернення стягнення наметно, передане в іпотеку, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов 'язання є недійсними і підстав для звернення стягнення на інше майно, що знаходиться в іпотеці, або стягнення коштів з боржника немає. Норма права, яка міститься в зазначеній частині Закону, передбачає недійсність вимог іпотекодержателя, які можуть виникнути до боржника після будь-якого позасудового врегулювання, зокрема після звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже, має обмежувальний характер регулювання, тому не може тлумачитися розширено. Із цього випливає неможливість для кредитора вимагати виконання боржником основного зобов`язання в розмірі, який перевищує визначену суб`єктом оціночної діяльності вартість такого предмета іпотеки, якщо кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за цією ціною (оберненням його у свою власність). У той же час виходячи з розуміння зобов`язання як правовідношення, у якому боржнику належить юридичний обов`язок вчинити певну дію на користь кредитора (або ж утриматися від її вчинення), а також і право кредитора вимагати від боржника виконання такого обов`язку, відсутність кореспондуючого праву обов`язку призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього зобов`язання в цілому, тобто до припинення зобов`язання з підстав, визначених законом. Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора. Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598-609 Цивільного кодексу України. Разом з тим частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України. Зокрема, Закон України «Про іпотеку» як акт цивільного законодавства визначає правові підстави для припинення не тільки іпотеки як додаткового зобов`язання, а й основного зобов`язання, що випливає з кредитного договору, а отже позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора. Саме такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 щодо застосування ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», в якій зроблено висновок про неможливість для кредитора вимагати виконання боржником основного зобов`язання в розмірі, який перевищує вартість предмета іпотеки, якщо кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Законодавець у такий спосіб встановив баланс між майновими правами та інтересами кредитора-іпотекодержателя і боржника, надавши можливість швидкого та ефективного задоволення його вимог, запобігаючи при цьому можливості зловживанням кредитором своїм становищем та вимагаючи добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин. В постанові Великої Папати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 зазначено, що водночас частина третя статті 6 ЦК України дозволяє сторонам у договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо відступ від положень закону в цих актах прямо це заборонено, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливеш з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частина четверта статті 591 ЦК України додатково вказує, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже,

Outcome: approved