Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Універсал банк» у вересні 2021 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та згідно прохальної частини позову просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором №47Ф-СК-400 ДІУ від 11.03.2008 в розмірі 984189, 61 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 14762, 84 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 11.03.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №47Ф-СК-400 ДІУ, за умовами якого позичальник від кредитора отримав грошові кошти у розмірі 557000, 00 грн. зі сплатою 12, 5 % річних за користування кредитом. Кредит надавався строком погашення не пізніше 11.09.2038 на поліпшення житлових умов. Також 11.03.2008 між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №47Ф-СК-400 ДІУ/zl, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №47Ф-СК-400 ДІУ від 11.03.2008 та додатковими угодами до нього. Станом на 13.07.2021 розмір заборгованості, яка підлягає стягненню за договором №47Ф-СК-400 ДІУ складає 984189, 61 грн., з яких: 1) прострочена заборгованість по сумі кредиту 487375, 10 грн., 2) відсотки 496506, 26 грн., 3) прострочена комісія 308, 25 грн. 21.10.2020 між АТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» укладено договір №75-РБ про відступлення права вимоги. Постановою Харківського апеляційного суду від 15.04.2021 по справі №2011/11072/12 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.04.2013 змінено в частині розміру задоволених позовних вимог, а саме зменшено розмір заборгованості, стягнутий з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал банк» за договором про іпотечний кредит №47Ф-СК-400 ДІУ до 37589, 93 грн. та судовий збір у розмірі 10540, 38 грн. Вказана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили, тобто позовні вимоги АТ «Універсал банк» були задоволені лише частково в розмірі 37589, 93 грн. Також в проваджені Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала справа №38/18822/13-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал банк», до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №47Ф-СК-400 ДІУ віл 11.03.2008, за результатами розгляду якої позовні вимоги АТ «Універсал банк» залишено без задоволення, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулося. Просить суд задовольнити вимоги з урахуванням факту стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 37589, 85 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2021 відкрито провадження в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.09.2023 закрито підготовче провадження по справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, направив до суду додаткові пояснення у справі, в яких просив позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задовольнити в повному обсязі на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, та з урахуванням обставин, зазначених у поясненнях. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явилися, про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомили, заяв про відкладення судового засідання не надали, відзиву на позов не направили. З урахуванням наведеного, а також відповідно до положень частини 1 статі 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 11.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (кредитором) та [PERSON] (позичальником) укладено договір про іпотечний кредит №47Ф-СК-400 ДІУ, згідно з умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальникові на умовах цього договору грошові кошти в сумі 557000 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 557000, 00 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 12, 5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надається строком погашення не пізніше 11.09.2038 на поліпшення житлових умов. Виконання позичальником зобов`язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується: іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , визначеного в іпотечному договорі №47Ф-СК-400 ДІУ/z1 від 11.03.2008, договором поруки №47Ф-СК-400 ДІУ/z2 від 11.03.2008. Матеріали справи містять договір поруки №47Ф-СК-400 ДІУ/z1 від 11.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (кредитором), [PERSON] (боржником) та [PERSON] (поручителем), згідно якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №47Ф-СК-400 ДІУ від 11.03.2008 та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому. Згідно заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 04.04.2013 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 519429, 30 грн., судовий збір в сумі 3219,00 грн. та сплачений судовий збір при поданні заяви про забезпечення позову в сумі 107,30 грн. (справа №2011/11072/12, головуючий суддя Гайдук Л. П.) \~ \~ \~ \~Відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 15.04.2021 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.04.2013 року змінено в частині розміру задоволених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», до [PERSON] та розміру стягнутого з нього судового збору, зменшено розмір заборгованості, стягнутий з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», за договором про іпотечний кредит № 47Ф-СК-400 ДІУ від 11 березня 2008 року, до 37589, 93 грн., стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», на користь [PERSON] 10540, 38 грн. судового збору. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.06.2021 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на постанову Харківського апеляційного суду від 15.03.2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. \~ \~ \~ \~Серед іншого, судом апеляційної інстанції при перегляді заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 04.04.2013 по справі №2011/11072/12 встановлено, що оскільки пункт 1.2 договору кредиту визначає, що кредит [PERSON] надається на поліпшення житлових умов, укладений 11.03.2008 договір кредиту є споживчим, що дає підстави вважати, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час звернення ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] ), встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Тобто, апеляційний суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, застосував до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній до 10.06.2017 року), в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Матеріалами справи не спростовується, що досудова вимога [PERSON] банком не направлялася, тому у задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення з [PERSON] 478091 грн. 78 коп. заборгованості за договором кредиту, які підлягали поверненню достроково на час подачі позову, відмовлено. Так, у відповідності до частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній до 10.06.2017 року), якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. При цьому, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. На момент подання АТ "Універсал Банк" даного позову, вимоги за яким пред`явлені позивачем як правонаступником ПАТ "ВТБ Банк", чинним були положення ч.4 ст.16 ЗУ "Про споживче кредитування", відповідно до яких у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня\~одержання від\~кредитодавця повідомлення\~про таку\~вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Разом з тим, у даній справі, що є предметом судового розгляду, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували виконання ним обов`язку щодо досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про іпотечний кредит № 47Ф-СК-400 ДІУ від 11.03.2008 року, тобто надсилання повідомлення про вимогу здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту Так, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу [PERSON] досудової вимоги, що є порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування" та має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості. Крім того, позивачем не надано жодного обґрунтування щодо заявленої до стягнення суми заборгованості, матеріли справи містять лише розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 13.07.2021, з якого вбачається, що заборгованість становить 984189, 61 грн., з яких: прострочена заборгованість по сумі кредиту 487375, 10 грн., відсотки 496506, 26 грн., прострочена комісія 308, 25 грн. Тобто, вказана заборгованість визначена станом на момент існування договору №75-РБ про відступлення права вимоги, при цьому обґрунтованого розрахунку сум, що заявлені до стягнення, матеріали справи не містять, що унеможливлює здійснення перевірки щодо його правильності. Також, судом встановлено, що 21.10.2020 між Акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Акціонерним товариством «Універсал Банк» укладено договір №75-РБ про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., згідно якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та /або поручителів, зазначених у додатку №1, додатку №2, додатку №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1, додатку №2, додатку №3 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. \~ \~ \~ \~Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, містить серед інших і договір про іпотечний кредит №47Ф-СК-400 ДІУ від 11.03.2008 року (з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків), іпотечний договір №47Ф-СК-400 ДІУ/z1 від 11.03.2008, договір поруки №47Ф-СК-400 ДІУ/z1 (з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам». Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 у справі №914/2567/17, від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), від 04.06.2020 у справі №910/1755/19. При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Виходячи із загальних правил та положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги). \~ \~ \~ \~Надаючи оцінку договору №75-РБ про відступлення права вимоги від 21.10.2020 між Акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Акціонерним товариством «Універсал Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., суд наголошує наступне. В постанові від 18.10.2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо). Згідно пункту 4 вказаного договору, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 30\~469\~651, 31 грн. без ПДВ (ціна договору). Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор. \~ \~ \~ \~В той же час, жодних доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги позивачем (новим кредитором) до суду не надано. Окрім того, у відповідності до пункту 3 договору №75-РБ про відступлення права вимоги, новий кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення прав вимоги за основними договорами протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня набрання чинності цим договором (щодо відступлених прав вимоги за договорами іпотеки (іпотечними договорами) та кредитними договорами, які забезпечені іпотекою) у порядку, передбаченому чинним законодавством або відповідним основним договором. Банк повідомляє про укладення цього договору шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на веб-сайті банку із дотриманням вимог законодавства України з питань захисту інформації, яка містить банківську таємницю, та захисту персональних даних. Сторони погоджуються, що відповідно до статті 516 ЦК України новий кредитор несе ризик настання для нього несприятливих обставин у зв`язку із неповідомленням або несвоєчасним/неналежним повідомленням боржників про відступлення прав вимоги за основними договорами на підставі цього договору у зв`язку із чим виконання боржниками зобов`язань за основними договорами на користь банку, у тому числі надходження на користь банку грошових коштів в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами до моменту повідомлення відповідного із боржників про відступлення прав вимоги на підставі цього договору вважається належним виконанням відповідним із боржників зобов`язань за основними договорами. \~ \~ \~ \~Всупереч наведеному пункту договору, позивачем не надано суду доказів про повідомлення боржника [PERSON] про відступлення прав вимоги за договором. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Як визначено ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність правових підстав для застосування до відповідача матеріальної відповідальності у розмірі, заявленому позивачем. Суд вважає, що позивачем не було доведено того, що він виконав свій встановлений законом обов`язок щодо досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про іпотечний кредит № 47Ф-СК-400 ДІУ від 11.03.2008 року, а також не доведено, що він набув права вимоги за вказаним договором, адже не надав доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги та доказів про повідомлення боржника [PERSON] про відступлення прав вимоги за договором. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал банк» за його недоведеністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Понесені позивачем судові витрати відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд залишає за ним.

Outcome: dismissed