Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у жовтні 2024 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Коллект центр» суму заборгованості у розмірі 97615 грн 50 коп.; суму судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн 00 коп. 10.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу про відступлення права грошової вимоги до боржників, зокрема за договором від 01.10.2021 укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , після чого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект центр» на підставі договору №10-01/2023 від 10.01.2023 в тому числі і по кредитному договору №103688952 укладеного 01.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] згідно якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 20000 грн 00 коп., який зобов`язався повернути кредитні кошти у строк до 31.10.2021 та сплатити проценти за користування кредитом, проте станом на 10.09.2024 у відповідача існує заборгованість у загальному розмірі 88498 грн 50 коп. перед позивачем, яким набуто право вимоги до відповідача на підставі вищезазначених правочинів. Крім того, 07.03.2023 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу про відступлення права грошової вимоги до боржників, зокрема за договором №3299213546-159014 від 06.12.2021 укладеного між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] , згідно якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 2500 грн 00 коп., який зобов`язався повернути кредитні кошти у строк до 20.12.2021 та сплатити проценти за користування кредитом, проте станом на 10.09.2024 у відповідача існує заборгованість у загальному розмірі 9117 грн 00 коп. перед позивачем, яким набуто право вимоги до відповідача на підставі вищезазначених правочинів. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2024, визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 79-80). Ухвалою судді від 07.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 82-83). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно положень ст. 190 ЦПК України, на адресу відповідача рекомендованим листом надсилалась копія ухвали про відкриття провадження від 07.10.2024 та копія позовної заяви з додатками, однак поштове відправлення не було отримане відповідачем та повернулось до суду із відміткою про закінчення терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких «Фвони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини справи cудом встановлено, що 01.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір позики №103688952, згідно якого відповідачу надається кредит на суму 20000 грн 00 коп. із процентної ставкою 1,70% річних, строк повернення кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 31.10.2021 (а.с. 30-37). Згідно платіжного доручення №33172495 від 01.10.2021 в ТОВ «МІЛОАН» перерахував [PERSON] 01.10.2021 кредитні кошти у розмірі 20000 грн 00 коп. (а.с. 45). 10.02.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №10-02/2022-50 згідно умов якого клієнт передав Фактору право вимоги до боржників в тому числі і щодо кредитного договору №103688952 від 01.10.2021 де боржником є [PERSON] , що підтверджується Витягом з реєстру боржників до договору факторингу №10-02/2022-50 (а.с. 55-62). У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі і за кредитним договором №103688952 від 01.10.2021, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , що підтверджується витягом з Реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в реєстрі договорів, [PERSON] кредитний договір №103688952 (а.с. 63-68). Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором №103688952, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , останній свої зобов`язання, передбачені договором, щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків, не виконав, внаслідок чого, станом на 10.09.2024 загальна заборгованість становить 88498 грн 50 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 15714 грн 00 коп.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 69784 грн 50 коп.; заборгованість з комісії - 3000 грн 00 коп. (а.с. 48, 50). 06.12.2021 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір позики №3299213546-159014, згідно якого відповідачу надається кредит на суму 2500 грн 00 коп., строк повернення кредиту 14 діб, дата повернення кредиту 20.12.2021 (а.с. 21-30). Згідно листа iPAY.ua сервіс онлайн платежів вих. №2873_240906091638 від 06.09.2024 ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» перерахував [PERSON] 06.12.2021 кредитні кошти у розмірі 2500 грн 00 коп. (а.с. 38) 07.03.2023 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «Коллект центр`укладено договір факторингу №07/03/23 згідно умов якого клієнт передав Фактору право вимоги до боржників в тому числі і щодо кредитного договору №3299213546-159014 від 06.12.2021 де боржником є [PERSON] , що підтверджується Витягом з реєстру боржників до договору факторингу №07/03/23 (а.с. 51-61). Відповідно до розрахунку ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» за кредитним договором №3299213546-159014 від 06.12.2021 станом на 07.03.2023 загальна заборгованість [PERSON] становить 2682 грн 00 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 2500 грн 00 коп.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 182 грн 00 коп. (а.с. 39-44). Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором №3299213546-159014, укладеним між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та [PERSON] , останній свої зобов`язання, передбачені договором, щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків, не виконав, внаслідок чого, станом на 10.09.2024 загальна заборгованість становить 9117 грн 00 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 2500 грн 00 коп.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 182 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку - 6435 грн 00 коп. (а.с. 49). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як було досліджено судом, ТОВ «МІЛОАН» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №103688952 від 01.10.2021 за період з 01.10.2021 по 01.02.2022, згідно якого загальна заборгованість становить 77498 грн 70 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 15714 грн 00 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 58784 грн 70 коп.; заборгованість з комісії - 3000 грн 00 коп. (а.с. 45-47) ТОВ «Вердикт Капітал» надано розрахунок кредитним договором №103688952 від 01.10.2021 за період з 10.02.2022 по 10.01.2023, згідно якого загальна заборгованість становить 88498 грн 50 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 15714 грн 00 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 58784 грн 70 коп.; заборгованість з комісії - 3000 грн 00 коп.;нараховані відсотки зг. кр.дог. - 10999 грн 80 коп. (а.с. 48). Разом з цим, строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 30 днів до 31.10.2021 включно. Що стосується заборгованості за кредитним договором №3299213546-159014 від 06.12.2021 ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» надано розрахунок станом на 07.03.2023 за період з 06.12.2021 по 23.03.2023 загальна заборгованість [PERSON] становить 2682 грн 00 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 2500 грн 00 коп.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 182 грн 00 коп. (а.с. 39-44). ТОВ «Коллект центр» надано розрахунок за період з 06.12.2021 по 23.03.2023, згідно якого загальна заборгованість становить 9117 грн 00 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 2500 грн 00 коп.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 182 грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку - 6435 грн 00 коп. (а.с. 49). Разом з цим, строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 14 діб, тобто до 20.12.2021 включно. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредитними коштами за межами строку кредитування, у задоволенні вимог позивача в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом за кредитним договором №103688952 від 01.10.2021 за період з 01.11.2021 по 10.01.2023, а також у задоволенні вимог позивача в частині стягнення за кредитним договором №3299213546-159014 від 06.12.2021 за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахункуза період з 21.12.2021 по 23.03.2023 слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, з відповідача на користь позивача за кредитним договором №103688952 від 01.10.2021 підлягає стягненню заборгованість у сумі 23000 грн 00 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 15714 грн 00 коп.; заборгованість за процентами за користуванням позикою - 4286 грн 00 коп.; комісія за надання кредиту- 3000 грн 00 коп.; за кредитним договором №3299213546-159014 від 06.12.2021 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 2682 грн 00 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 2500 грн 00 коп.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 182 грн 00 коп. V. Розподіл судових витрат щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 16000 грн 00 коп. в рахунок отримання правничої допомоги витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До позовної заяви ТОВ «Коллект центр» долучено договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, заявку на надання юридичної допомоги № 126 від 05.07.2024, витяг з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024, згідно яких сума оплати за надані адвокатські послуги становить 16000 грн 00 коп. та була понесена позивачем. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, що справа не є значної складності, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи виконані в акті роботи, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача у розмірі 6000 грн 00 коп., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 25682 грн 00 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 637 грн 31 коп. (25682,00 грн. х 100% : 97615,50= 26,3% х 2422,40). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 637 грн 31 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial