Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

22.07.2024 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом у якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання, як матері з якою проживає дитина, у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів, але не менше двох прожиткових мінімумів на працездатну особу, щомісяця, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду і, до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обґрунтування позову зазначала, що 27.05.2023 року між нею та відповідачем укладено шлюб. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що через декілька місяців після народження дитини вони з відповідачем зрозуміли, що укладення шлюбу було помилкою, адже проживати разом однією сім`єю вони не можуть через відсутність взаємної поваги та любові, а також через різні погляди на шлюб та сім`ю. Відносини між ними погіршились настільки, що з травня 2024 року вони припинили проживати разом та вести спільне господарство. Спілкування між ними теж майже припинено, відповідач проживає та перебуває у військовій частині де проходить службу. Позивачка зазначає, що відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги, а вона працювати не може, оскільки доглядає їх семимісячну доньку. Джерел доходу, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною вона не має. Позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний та має можливість сплачувати аліменти на неї, як на матір, з якою проживає їх дитина, так як він є фізично здоровим, має постійних дохід, інших аліментних зобов`язань не має. Разом з цим, позивачка вважає, що 1/6 частина доходів відповідача буде достатнім розміром аліментів для того, що вона могла забезпечити себе всім необхідним на момент догляду за їх спільною дитиною, але такий розмір має бути не меншим двох прожиткових мінімумів на працездатну особу. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.08.2024 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, на адресу суду спрямувала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи кожного разу повідомлявся належним чином, а саме: шляхом направлення поштової кореспонденції та смс-повідомлення з повісткою про виклик до суду, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. При цьому відзиву на позов, заперечення з приводу заявлених позивачкою вимог та/або заяви про розгляд справи за його відсутності, відповідач до суду не направляв. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 18.11.2024 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, додані до позову письмові докази, суд приходить до наступного: Так, зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.05.2023 року слідує, що 27.05.2023 року між [PERSON] та [PERSON] . Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб, про що 27.05.2023 року складено відповідний актовий запис №170. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 10). Від шлюбу сторони по справі мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.01.2024 року (а.с. 9). Як вбачається з Витягів з реєстру Вишгородської територіальної громади - дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5) Згідно ату обстеження матеріально-побутових умов проживання від 15.07.2024 року позивачка [PERSON] дійсно проживає зі своєю малолітньою донькою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] з 2023 року по теперішній час (а.с. 11). Відповідно до довідки Управління соціальної та ветеранської політики Вишгородської РДА Київської області від 12.09.2024 року за №832 позивачка [PERSON] перебуває на обліку у вказаному управлінні та отримує допомогу при народженні дитини, відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми» з 01.12.2023 року по 31.12.2-26 рік на дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.33). Витяг з Наказу командира військової частини за № [NUMBER] Національної гвардії України від 04.02.2024 року за №103 свідчить про те, що [PERSON] вибула у соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.35). Зі змісту відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11.09.2024 року позивачка [PERSON] , за період з квітня по червень 2024 року отримує соціальні виплати з відповідних бюджетів, а саме квітень 2024 року 13 760 грн., травень-червень 2024 року по 860 грн., у квітні 2024 року позивачка отримала від в/ч № [NUMBER] Національної гвардії України виплату військовослужбовцям у розмірі 60\~137 грн.(а.с.34). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебуває у соціальній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.12.2023 року по 31.12.2026 рік, на цей час малолітня [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом з нею. Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено витягом з реєстру Канівської територіальної громади за 2024/001909757 від 23.02.2024 року (а.с. 8). В позовній заяві позивачка зазначає, що відповідач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині за № [NUMBER] та має можливість сплачувати аліменти на неї, як на матір, з якою проживає їх спільна дитина, так як він є фізично здоровим, має постійних дохід, інших аліментних зобов`язань не має. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України - дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За змістом ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За положеннями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком, до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Разом з тим, зі змісту вказаних вище норм слідує, що визначальною умовою стягнення аліментів на дружину є та обставина, чи може платник аліментів надавати таку матеріальну допомогу. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, передбачене законом право жінки на її утримання чоловіком виникає за наявності в сукупності юридичних фактів: походження дитини від чоловіка; проживання дитини, яка не досягла трьох років з матір`ю та, здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. При цьому матеріальне становище жінки не враховується. Матеріалами справи підтверджено факт того, що спільна дитина сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , не досягнула трирічного віку. А відтак, враховуючи приписи законодавства, зокрема, положення ст. 84 СК України, [PERSON] має право на утримання від [PERSON] до досягнення їх дитиною трирічного віку, оскільки позивачка не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком, відповідно до вимог ст. 84 СК України. Беручи до уваги встановлені вище обставини, суд приходить до висновку про наявність потреби позивачки у наданні їй матеріальної допомоги з боку відповідача у вигляді сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Щодо розміру заявлених аліментів на утримання дружини, то суд враховує наступне: За змістом ч. ч. 1-3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Суд не погоджується з запропонованим позивачкою розміром аліментів на її утримання, у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів, але не менше двох прожиткових мінімумів на працездатну особу, щомісячно, оскільки вказаний розмір аліментів не передбачений нормами закону, а саме ч. 1 ст. 80 СК України. Матеріали справи не містять документів, щодо отриманого доходу відповідачем та жодних доказів того, що [PERSON] може надавати матеріальну допомогу [PERSON] у заявленому нею розмірі, суду не надано. Зважаючи на вищенаведене, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Згідно зі ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Судом встановлено, що днем пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання матері з якою проживає дитина є 22.07.2024 року. Окрім того, суд зауважує, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~- якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~- позивачі у справах за позовами щодо стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору. Судом встановлено, що у зв`язку з розглядом цієї справи позивачкою судових витрат понесено не було, а відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~- суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial