Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 23 жовтня 1976 року у Лунінському бюро РАЦС, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 72; залишити їй прізвище « [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 жовтня 1976 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у Лунінському бюро РАЦС, актовий запис № 72. Позивач зазначає, що сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося та в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Неповнолітніх дітей сторони не мають. На даний час шлюбні відносини між ними припинені. Також, позивач наголошує, що на даний момент ведення господарства та сумісне проживання між сторонами припинено і за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Майнових спорів між сторонами немає. За викладених обставин позивач вимушена звернутись із позовом до суду про його розірвання. 26.09.2024 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся судом належним чином про дату, час та місце слухання справи, не надав суду пояснень про причини неявки, відзиву на адресу суду не направив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов суду не направив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, враховуючи думку позивача, викладену в її письмовій заяві, проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків: 23 жовтня 1976 року між позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб у Лунінському бюро РАЦС (на мові оригіналу «Лунинское бюро загс»), актовий запис № 72, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 23.10.1976 року. Неповнолітніх дітей сторони не мають, шлюбні відносини між ними були припинені у серпні 2024 року. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя фактично шлюбно-сімейних відносин не підтримує тривалий час, спільного господарства не ведуть. Подружжя не має наміру щодо поновлення сімейних стосунків. Спір щодо поділу спільного майна подружжя відсутній. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, вони не мають наміру щодо збереження шлюбу, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] необхідно залишити прізвище, набуте у шлюбі « [PERSON] ». Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved