Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представником позивача подано заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Просить здійснювати розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.ч.2-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності із п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що між сторонами 29 вересня 2012 року відділом РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб, актовий запис №1388. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина: син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою, що підтверджено її представником у поданій позовній заяві та не заперечено відповідачем. Вищевказаний шлюб рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 березня 2015 року, яке набрало законної сили, розірвано. Позивач 01 лютого 2020 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), вдруге зареєструвала шлюб із [PERSON] у зв`язку з чим змінила прізвище із дошлюбного [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] . Даний шлюб розірвано рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2022 року, що вбачається із витяга з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 04 квітня 2023 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року, яке набрало законної сили, стягнуто із відповідача на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Івано-Франківського міського віддділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 03 жовтня 2018 року, відкрито виконавче провадження за виконавчим документом №344/4654/18 виданим 09 серпня 2018 року Івано-Франківським міським судом. Згідно повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 02 лютого 2021 року виданого Івано-Франківським міським відділом ДВС, відповідача [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників. Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №344/4654/18 від 09 серпня 2018 року виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментних платежів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , сума коштів, яка підлягала стягненню станом на 01 грудня 2023 року - 135 200 грн; сплачено боржником коштів - 31 049,10 грн; сума заборгованості по сплаті аліментів - 104 150,90 грн. Суд вказує на те, що несплата аліментів не є самостійною та достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. Із довідки від 15 грудня 2023 року №499 виданої директором ліцею №25 Івано-Франківської міської ради, видно, що [PERSON] , 2013 року народження, дійсно навчався з 2019 року по 2023 рік у вказаному навчальному закладі. Зі слів класного керівника вихованням дитини займалася мама. Батько участі у вихованні дитини не брав. Поряд з цим, суд вищевказану інформацію адміністрації ліцею №25 оцінює критично, оскільки така не є належним і допустимим доказом того, що відповідач взагалі не бере участі у вихованні дитини, позаяк вказана інформація зазначена лише зі слів класного керівника [PERSON] , якому не відомо, участь відповідача у вихованні дитини поза межами навчального закладу. Із письмового пояснення представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківької міської ради від 07 лютого 2024 року №145/01-20/14в, видно, що зі слів позивачки та її представника, на даний час позивачка з дитиною перебуває за межами України. У телефонному режимі позивач повідомила працівникам служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , не навчається у Ліцеї №25 Івано-Франківської міської ради. Відповідно до письмового пояснення позивачки, наданого на електронну адресу Служби у справах дітей Івано-Франківської міської ради, вона із сином [PERSON] з березня 2022 року перебуває у Німеччині, хлопчик відвідує навчальний заклад за місцем перебування. Зважаючи на це, Служба у справах дітей обмежена у можливості збору інформації та письмових доказів для підготовки та подання обгрунтованого висновку у справі щодо позбавлення батьківських прав, оскільки не може обстежити умови проживання дитини, з`ясувати її думку, думку відповідача у даній справі, отримати відомості з навчального закладу, із закладу охорони здоров`я про участь батьків у вихованні тощо. Суд зауважує, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини, не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5,6 ст.19 СК України), а є доказом, що підлягає дослідженню та оцінці. Висновок про доцільність чи не доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, у матеріалах справи відсутній, оскільки як вказала представник органу опіки та піклування у поданому суду письмовому поясненні, з об`єктивних, вищевказаних причин, не може його надати. Положенням ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , зокрема в чатині його навчання. В силу ч.ч.1, 2 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та має право на піклування батьків. Виховання в сім`ї, відповідно до ч.1 ст.12 цього Закону, є першоосновою розвитку особистості дитини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У п.п. 49-50 рішення у справі "Савіни проти України" (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) за заявою №39948/06 Європейський суд з прав людини наголосив на такому: хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (дивіться, наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore V.France), заява № 40031/98, п. 59, ECHR2000 - IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава - відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (дивіться, наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari&Giuntav.ltaly), [GC], заяви №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ2000 -VIII). Судом не встановлено, а позивачем та її представником не надано достатньо переконливих та звужених аргументів на захист інтересів дитини [PERSON] , які б свідчили про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав по відношення до свого сина, при цьому суд враховує, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, якими не є ті обставини на які посилаються позивач та її представник. В судовому засіданні позивачем та її представником не доведено, а судом не встановлено, належних правових підстав за яких відповідач [PERSON] міг би бути позбавлений батьківських прав по відношенню до своєї малолітньої дитини. У п.п.16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Суд, зазначає, що ухилення батьків від виконання обов`язків має місце, якщо вони: не піклуються про розвиток дитини, не надають доступу до духовних цінностей та освіти; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька (матері) та дитини (ст.166 СК України) і допускається тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, при цьому за встановлених обставин, суд переконаний, що поведінку відповідача по відношення до своєї дитини можливо змінити у кращу сторону. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем [PERSON] , суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. За наведених вище обставин, враховуючи найкращі інтереси дитини [PERSON] , суд, дійшов висновку, що причин, які б перешкоджали належному вихованню своєї дитини відповідачем на даний час немає, у матеріалах справи відсутні об`єктивні і безсумнівні докази винної поведінки [PERSON] та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно своєї дитини, а тому в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дитини, слід відмовити, попередивши [PERSON] , про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також, що у разі протиправної поведінки стосовно своєї дитини, він буде позбавлений батьківських прав відносно неї. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача в межах нею понесених. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed