Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позовні вимоги. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова із вказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 02.07.2022 року ним було ввезено на митний пост Рава-Руська Львівської митниці Держмитслужби два легкових автомобілі - марки BMW та марки Skoda, які належали йому на праві приватної власності відповідно до укладених ним договорів купівлі-продажу. Вказані автомобілі 02.07.2022 року були передані [PERSON] на зберігання до Львівської митниці, з метою їх подальшого ввезення на територію України та розмитнення у встановленому законом порядку. Зазначив, що ним формально визначено вартість переданих на зберігання транспортних засобів в уніфікованих митних деклараціях, за рекомендацією представників Львіської митниці, та не відображає дійсної вартості автомобілів. Позивач зазначає, що вказані автомобілі не були об`єктами порушення митних правил та фактично не були ввезені на митну територію України, а перебували на тимчасовому платному зберіганні Львівської митниці. Відносно нього будь-яких постанов чи протоколів про порушення митних правил не складалось. Також вказує, що згідно актів оглядів транспортних засобів належний йому автомобіль BMW мав деякі зафіксовані в акті пошкодження. Крім того, у вказаному акті зазначено: колір транспортного засобу сірий. Натомість автомобіль Skoda при передачі на зберігання пошкоджень не мав. \~ \~ \~ \~ [PERSON] стверджує, що в подальшому, згідно акту про примусове відчуження або вилучення майна та на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] вказані транспортні засоби були відчужені на користь військової частини [NUMBER] . Про зазначений факт йому було повідомлено лише через 3 місяці після такого відчуження. \~ \~ \~ \~Позивач також зазначає, що на адвокатський запит його представника було отримано відповідь від військової частини [NUMBER] , згідно якої відповідач підтвердив, що автомобілі перебувають в його розпорядженні та використовуються для потреб у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони. Вважаючи відчуження автомобілів протиправним, він звернувся до військової частини [NUMBER] з претензією та вимогою, в яких просив повернути йому неправомірно відчуженні транспортні засоби. За результатами розгляду вказаних претензії та вимоги, його було повідомлено про прийняття рішення щодо повернення примусово відчужених у нього транспортних засобів. В подальшому, йому було фактично повернуто транспортні засоби. Проте, він виявив що один із автомобілів було пошкоджено, зокрема, на автомобілі BMW Х3 змінено лакофарбове покриття та виявлено непрацюючий двигун. Автомобіль Skoda Roomster передано без пошкоджень. Позивач вказує, що згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW Х3, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, становить 226\~642,97 грн. без ПДВ. [PERSON] також зазначає, що безпідставна передача митним органом транспортного засобу потягла за собою позбавлення можливості позивачу користуватися своїм майном, що змусило останнього залучити додаткові ресурси та сили для пошуку правової допомоги в Україні, призвело до додаткових витрат, а також змусило ініціювати судовий процес для отримання відшкодування матеріальної шкоди. Все це в сукупності негативно відобразилися на його емоційному стані, викликало хвилювання та стрес, а також порушило звичний ритм життя. З урахуванням вищенаведеного, просив суд: -визнати протиправним наказ військової частини [NUMBER] від 11.08.2022 року №775 про примусове відчуження майна, в частині проведення примусового відчуження легкового автомобіля марки BMW X3, 2011 року випуску, кузов [NUMBER] та легкового автомобіля Skoda Roomster, 2007 року випуску, кузов [NUMBER] ; -визнати протиправними дії Львівської митниці Державної митної служби України щодо видачі (вилучення, передачі) військовій частині [NUMBER] легкового автомобіля марки BMW X3, 2011 року випуску, кузов [NUMBER] та легкового автомобіля Skoda Roomster, 2007 року випуску, кузов [NUMBER] ; -визнати протиправними дії військової частини [NUMBER] та [INFO] , які полягають у тому, що військовою частиною [NUMBER] і Львівською митницею Державної митної служби України, було видано акт б/н про примусове відчуження або вилучення майна від 17.08.2022 року, в частині здійснення примусового відчуження такого майна (з дотриманням пункту 4 частини першої ст. 8 та ст. 23 Закону України Про правовий режим воєнного стану), власником якого є зберігач - Державна митна служба України, в особі Львівської митниці: легкові автомобілі торгової марки - BMW X3, р/н [NUMBER] , кузов [NUMBER] , рік випуску 2011, та Skoda Roomster, р/н LA [NUMBER] , кузов [NUMBER] , рік випуску 2007; -визнати протиправними дії Львівської митниці Державної митної служби України і військової частини [NUMBER] , які полягають у тому, що Львівською митницею було складено і затверджено, а військовою частиною [NUMBER] було підписано накладну (вимогу) №ЛЬВІМ22-200920210505201150420192011201807032018ппв/з51468/214 від 17.08.2022 року, в частині передачі відправником - м/п «Рава-Руська», отримувачу - в/ч [NUMBER] , легкового автомобіля торгової марки Skoda Roomster, кузов [NUMBER] , рік випуску 2007. -визнати протиправними дії Львівської митниці Державної митної служби України і військової частини [NUMBER] , які полягають у тому, що Львівською митницею було складено і затверджено, а військовою частиною [NUMBER] було підписано накладну (вимогу) №ЛЬВІМ22-200920210505201150420192011201807032018ппв/з51469/213 від 17.08.2022 року, в частині передачі відправником - м/п «Рава-Руська», отримувачу - в/ч [NUMBER] , легкового автомобіля торгової марки BMW X3, 2011 року випуску, кузов [NUMBER] ; -стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України та з військової частини [NUMBER] , на користь громадянина Литовської Республіки [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , за рахунок Державного бюджету України в якості відшкодування заподіяних матеріальних збитків протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля BMW X3, 2011 року випуску, кузов [NUMBER] у розмірі 226 642 грн. 97 коп.; -стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України та з військової частини [NUMBER] , солідарно, на користь громадянина Литовської Республіки [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , за рахунок Державного бюджету України, 50 000 гривень 00 копійок, в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, внаслідок яких належні йому автомобілі були незаконно відчужені; -стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України та з військової частини [NUMBER] , солідарно на користь громадянина Литовської Республіки [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , судові витрати. Рух справи в суді. \~ \~ \~ \~Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2024 року позовну заяву [PERSON] до Львівської митниці, військової частини [NUMBER] Міністерства Оборони України, за участю третьої особи Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, рішень, відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без руху та надано позивачу строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали, для виправлення недоліків позовної заяви. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.06.2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.09.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 28.10.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку на подання заяви про заміну відповідача у цивільній справі було відмовлено. Позиція сторін по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями, підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просив позов задоволити. Подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що у військової частини [NUMBER] не було підстав для примусового відчуження, належного громадянину Литви автомобіля. Крім того, на його думку, така військова частина, мала би отримати погодження саме Львівської військової адміністрації, а не Курахівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області. Зазначив, що звіт №9894 від 10.10.2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу BMW X3, складений у відповідності з вимогами чинного законодавства та відповідає методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів №142/5/2092. Представник відповідача Львівської митниці у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Подав до суду відзив, у якому зазначив, що положеннями Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (далі Закон № 4765-VІ) встановлено, що оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна, а також оплата витрат з оцінки майна, яке відчужується, здійснюються військовим командуванням, органом, що прийняв рішення про таке відчуження або вилучення, за рахунок коштів Державного бюджету. У вказаних спірних правовідносинах примусове відчуження майна було здійснено уповноваженим органом, а саме, на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 11.08.2022 року № 775 «Про примусове відчуження майна». Вказує, що примусове відчуження майна здійснюється уповноваженим на те органом, у примусовому порядку та не передбачає будь-якого волевиявлення власника майна на надання згоди на відчуження. Відповідно, складення акта про примусове відчуження або вилучення майна, здійснюється уповноваженою особою, яка отримує примусово відчужене майно, у відповідності до вимог Закону № 4765-VI, а примірник такого акта вручається особі у якої таке майно перебуває та вилучається. Повноваження на оскарження рішення уповноваженого органу на примусове відчуження або вилучення майна, в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, вчинення дій, пов`язаних із зупиненням операцій з примусового відчуження майна, у митниці відсутні. Наголосив, що відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. У відповідності до преамбули Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», цей Закон визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану. Тобто, Законом №4765-VI визначено, що примусовому відчуженню підлягає майно, що належить на праві власності у юридичних та фізичних осіб без жодних застережень щодо того хто є власником такого майна (резидент, нерезидент, особа без громадянства чи іноземна юридична особа.). Вказав, що долучений до позовної заяви звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, складений оцінювачем з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, а, відтак, заявлена до відшкодування сума збитків є необґрунтована належними доказами у справі. Зокрема, просив врахувати, що заявлена позивачем вартість автомобілів при їх переданні на зберігання Львівській митниці становить по 30401,70 грн. кожен. Додатково повідомив, що ні протиправності дій ні вини митниці як обов`язкових елементів для можливості відшкодування шкоди позивачем не наведено. З огляду на зазначене, відсутній також причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправними діями митниці. У зв`язку із наведеним у задоволенні вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди просив відмовити. Представник відповідача військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату і час судового розгляду. Подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що належні позивачу транспортні засоби були примусово відчужені відповідно до вимог Закону «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» з урахуванням вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII та Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, а тому доводи позивача про незаконність використання військовою частиною [NUMBER] належних йому автомобілів є безпідставними. Зазначив, що позивачем не надано належних доказів того, що саме експлуатація військовою частиною [NUMBER] автомобіля VMW X3 призвела до необхідності здійснення ремонту його двигуна. Зазначив, що долучений до позовної заяви звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, складений оцінювачем з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092. Додатково повідомив, що позивачем не доведено протиправності дій Львівської митниці та військової частини [NUMBER] щодо відчуження належних йому транспортних засобів, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною. Представник третьої особи Державної казначейської служби України подав до суду письмові заперечення, у яких просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги позивача є надуманим та безпідставними, а сума позову необґрунтованою, а також не підтверджена жодними та допустимими доказами. Встановлені судом фактичні обставини справи. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що легковий автомобіль марки BMW, модель Х3, VIN: [NUMBER] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2022 року, б/н, укладеного між [PERSON] та позивачем. Згідно вказаного договору, позивач придбав вказаний транспортний засіб за ціною 10\~950 євро. \~ \~ \~ \~Легковий автомобіль марки Skoda модель Roomster, VIN: [NUMBER] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, б/н, укладеного між Gerstenberger Thomas та позивачем. Згідно вказаного договору, позивач придбав транспортний засіб за 2\~800 євро. 02.07.2022 року автомобілі марки BMW, модель Х3, VIN: [NUMBER] та марки Skoda модель Roomster, VIN: [NUMBER] були передані [PERSON] на зберігання до Львівської митниці, що підтверджується уніфікованою митною квитанцією МД-1 ЄЄ 046447 від 02.07.2022 року та уніфікованою митною квитанцією МД-1 ЄЄ 046448 від 02.07.2022 року. Вартість кожного автомобіля була визначена в розмірі 30401,70 грн. Згідно акта огляду транспортного засобу, який розміщується на складі митниці відповідно до МД-1 серії ЄЄ №046447», б/н від 02.07.2022 року автомобіль «BMW» при передачі на зберігання мав наступні пошкодження: -відсутність передньої лівої фари; -пошкодження переднього бамперу; -пошкодження лобового скла; -пошкодження капоту; -пошкодження лівого крила; -пошкодження подушок безпеки. Крім того у вказаному акті зазначено: колір транспортного засобу сірий. Згідно акта огляду транспортного засобу, який розміщується на складі митниці відповідно до МД-1 серії ЄЄ №046448», б/н від 02.07.2022 року, автомобіль Skoda при передачі на зберігання пошкоджень не мав. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] №775 від 11.08.2022 року було проведено примусове відчуження наступного майна, яке перебуває у розпорядженні Львівської митниці, а саме: 1)легковий автомобіль марки "BMW X3", 2011 р.в., кузов [NUMBER] , двигун дизельний, об`єм двигуна 2993 см. куб. (пошкоджено лобове скло, капот, передні бампер і ліве крило, нема лівої передньої фари). Вартість майна при передачі 30401,70 грн. 2)легковий автомобіль марки "Skoda Roomster", 2007 р.в., кузов [NUMBER] , двигун дизельний, об`єм двигуна 1896 см. куб., (5 місць для сидіння). Вартість майна при передачі 30401,70 грн. Згідно з актом про примусове відчуження або вилучення майна від 17.08.2022 року, складеного військовою частиною [NUMBER] та підписаного державним інспектором Львівської митниці, було здійснено примусове відчуження, вилучення майна, а саме вищевказаних належних гр. [PERSON] легкових автомобілів. Вказаним актом також зафіксовано наявність пошкоджень лобового скла, капоту, переднього бамперу і лівого крила, відсутність лівої передньої фари на автомобілі марки "BMW X3", 2011 р.в. Факт передачі двох вказаних транспортних засобів уповноваженою особою складу митного поста «Рава-Руська» представнику військової частини [NUMBER] підтверджується накладними (вимогами) від 17.08.2022 року. З листа в.о. заступника начальника Львівської митниці №7/1-1-21/8/10299 від 27.04.2023 року вбачається, що митниця не є органом, що приймає рішення про примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану та здійснює оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна. Повноважень зупиняти операції з примусового відчуження майна митниці не мають, оскільки митниці не являються суб`єктами, прийняття рішень про їх проведення. Передача та відчуження транспортних засобів здійснено згідно акту про примусове відчуження або вилучення майна від 17.08.2022 року. Листом Львівської митниці №7.4-3-21/10/22129 від 11.11.2022 року [PERSON] повідомлено про примусове відчуження майна на потреби ЗСУ». З листа командира військової частини [NUMBER] №3521 від 23.05.2023 року, вбачається, що належні [PERSON] транспортні засоби були відчужені відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», ЗУ «Про оборону України». Командир військової частини також підтвердив, що автомобілі перебувають в розпорядженні військової частини [NUMBER] та використовуються для потреб у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони. Також повідомив, що зафіксовані в акті вилучення пошкодження автомобіля "BMW X3", 2011 р.в. були відремонтовані. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 28.06.2023 року № 76 легкові автомобілі марки BMW, модель Х3, VIN: [NUMBER] та марки Skoda модель Roomster, VIN: [NUMBER] було вирішено повернути громадяниу Республіки Литва [PERSON] . Згідно з Актом про повернення транспортних засобів і техніки, тимчасово залучених під час мобілізації від 01.08.2023 року, складеного військовою частиною [NUMBER] та підписаного представником власника майна, громадянину Республіки Литва [PERSON] було повернуто автомобіль марки BMW, модель Х3, VIN: [NUMBER] . Відповідно до вказаного акту було виявлено дефекти: пошкодження лако-фарбового покриття всього кузова автомобіля, непрацюючий двигун. Зазначено, що автомобіль повертається власнику за непотрібністю та містить пошкодження, завдані внаслідок його експлуатації. Згідно з Актом про повернення транспортних засобів і техніки, тимчасово залучених під час мобілізації, громадянину Республіки Литва [PERSON] було повернуто автомобіль марки "Skoda Roomster", 2007 р.в., кузов [NUMBER] , за непотрібністю. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу BMW, модель Х3, держ № [NUMBER] ,складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, становить 239387, 47 грн. Мотиви прийняття рішення судом. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо позовних вимог до відповідача військової частини [NUMBER] . Судом встановлено, що відповідно до відповіді тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу заступника командира військової частини [NUMBER] від 21.09.2024 року на адвокатський запит, військова частина [NUMBER] не є юридичної особою та підпорядковується командиру військової частини [NUMBER] , яка є юридичною особою. \~ \~ \~ \~За правилами статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. \~ \~ \~ \~За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. \~ \~ \~ \~Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.\~ При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. \~ \~ \~ \~З огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що спір, переданий на вирішення суду позивачем шляхом подання ним позову до військової частини [NUMBER] , яка не є юридичною особою, є безпідставним, оскільки поданий до неналежного відповідача. \~ \~ \~ \~При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити стороні позивача право на повторне звернення до суду із вказаним позовом до належного відповідача. Щодо позовних вимог до відповідача Львівської митниці. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. За змістом частини другої статті 353 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався і діє по даний час. Пунктом 2 Указу № 64/2022 установлено військовому командуванню, зокрема Державній прикордонній службі разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а в пункті 6 - обласним, Київській міській державним адміністраціям, органам місцевого самоврядування утворити ради оборони та забезпечити сприяння військовому командуванню у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану. Крім цього, пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на територіях, на яких введено воєнний стан, можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації. Вказані адміністрації здійснюють свої повноваження в порядку визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про правовий режим воєнного стану». Пунктом 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану як, зокрема, примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка. Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна в юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначає Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України №4765- VI «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» чинного на час виникнення спірних правовідносин, примусове відчуження майна це позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону №4765- VI визначено: примусове відчуження майна це позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості. Правовою основою примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану є Конституція України, цей Закон, інші закони України та указ Президента України про введення надзвичайного чи воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2). Способами примусового відчуження або вилучення майна згідно з приписами статті 3 Закону №4765- VI є: примусове відчуження майна може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості або з наступним повним відшкодуванням його вартості; вилучення майна здійснюється без відшкодування вартості такого майна. Рішення про примусове відчуження або вилучення, згідно зі статтею 4 Закону №4765- VI приймається військовим командуванням, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження із зазначеними органами. Частиною третьою статті 10 Закону №4765-VI встановлено, що оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна, а також оплата витрат з оцінки майна, яке відчужується, здійснюються військовим командуванням, органом, що прийняв рішення про таке відчуження або вилучення, за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до приписів статті 7 Закону №4765-VI, про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 31.10.2012 № 988. Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів. У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі. У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна. Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта. У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження. Отже, після підписання відповідного акта вилучене чи відчужене майно вибуває із приватної власності та переходить у державну власність у порядку, що відповідає вказаній нормі закону. Акт у цьому випадку породжує цивільні права - володіння та користування транспортним засобом, та є правовстановлюючим документом. Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику. Приписами частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», встановлено, що громадяни зобов`язані надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, ЗСУ, іншим військовим формуванням, оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Мобілізація майна є різновидом його реквізиції (примусового відчуження) у сенсі ЦК України та Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Однак, якщо згідно зі статтею 3 цього Закону примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості і тільки у разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно, таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості, то у випадку мобілізації майна згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» таке відшкодування може бути тільки наступним. Відповідно до преамбули Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» цей Закон визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану. Разом з тим, закон не передбачає та не визначає механізму примусового відчуження майна в іноземців, осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб. Аналіз зазначених норм дає підстави стверджувати, що чинне законодавство з приводу примусового відчуження майна в умовах воєнного стану поширюється лише на громадян України, оскільки саме вони підлягають мобілізації. Аргументи Львівської митниці про те, що норми Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», поширюється, окрім громадян України та зареєстрованих в Україні юридичних осіб, також на іноземців, осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб є безпідставними. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що належні позивачу легкові автомобілі не підлягали примусовому відчуженню на потреби Збройних Сил України, оскільки власником такого майна був іноземець - громадянин Литви, а також транспортні засоби мали реєстраційні номери іншої держави. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до переконання, що відповідачем Львівською митницею порушені вимоги Законів України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо стягнення матеріальної шкоди. \~ \~ \~ \~За вимогами\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. \~ \~ \~ \~Отже для відшкодування шкоди за правилами\~статті 1166 ЦК\~необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. \~ \~ \~ \~Відповідно до роз*яснень, які містяться у пункті 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. \~Відповідно до ч.1\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд погоджується з позицією представника Львівської митниці, що митниця не є органом, що приймає рішення про примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану та здійснює оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна. Повноважень зупиняти операції з примусового відчуження майна остання не має, оскільки не є суб`єктом прийняття рішень про їх проведення. Судовим розглядом було встановлено, що Львівською митницею був порушений порядок примусового відчуження належних позивачу автомобілів, встановлений Законами України Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В той\~же час,\~з матеріалів\~справи вбачається,\~що згідно\~уніфікованої митної\~квитанції МД-1\~ЄЄ 046447\~від 02.07.2022\~року автомобіль марки BMW, модель Х3, був переданий Бразасом Рамунасом на зберігання до Львівської митниці. Згідно акта огляду транспортного засобу, який розміщується на складі митниці відповідно до автомобіль «BMW Х3» при передачі на зберігання мав наступні пошкодження: -відсутність передньої лівої фари; -пошкодження переднього бамперу; -пошкодження лобового скла; -пошкодження капоту; -пошкодження лівого крила; -пошкодження подушок безпеки. Згідно з актом про примусове відчуження або вилучення майна від 17.08.2022 року, складеного військовою частиною [NUMBER] та підписаного державним інспектором Львівської митниці, вказаній військовій частині було передано транспортний засіб марки «BMW Х3» з тими ж самими пошкодженнями, що були виявлені Львівською митницею під час прийняття вказаного авто на зберігання. Отже, з вищенаведеного вбачається, що жодних додаткових пошкоджень вказаному транспортному засобу, за час його зберігання на складі Львівської митниці, спричинено не було. А тому, відсутні підстави стверджувати, що саме внаслідок вищезазначених неправомірних дій Львівської митниці позивачу було заподіяно матеріальної шкоди. Щодо моральної шкоди Розглядаючи можливість відшкодування позивачу за рахунок Державного бюджету України моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, внаслідок яких належні йому легкові автомобілі було відчужено, суд враховує висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які містяться у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. У зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень, завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідно до ч. 3 ст.23ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13 липня 1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер. З обставин даної справи вбачається, що внаслідок оскаржених позивачем дій та рішень відповідача Львівської митниці, які визнаються судом протиправними, позивачу було заподіяно моральної шкоди. Протиправні дій та рішення відповідача викликали у позивача негативні емоції, зокрема останній був змушений за захистом своїх порушених прав звертатись за правовою допомогою в Україні. Беручи до уваги вагому роль, яку відіграє особистий автомобіль у забезпеченні зручних та комфортних умов повсякденного життя у сучасних умовах, тривалий час, протягом якого позивач був позбавлений можливості користуватися належними йому автомобілями, суд приходить до висновку, що негативні емоції, які були викликані у позивача протиправними діями та рішеннями відповідача, досягли рівня страждання достатнього прийняття рішення про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Разом з тим, виходячи із засад розумності та справедливості, суд доходить до висновку, що належною та достатньою компенсацією заподіяної позивачу моральної шкоди є 5000 (п`ять тисяч) грн., і саме вказана сума підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу протиправними діями та рішеннями органів державної влади України. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача Львівської митинці на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2422,40 грн. (тобто по 1211,20 грн. за кожну задоволену позовну вимогу).

Outcome: partial