Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Великогаївської сільської ради, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та на частину вищевказаного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування вимог позивач зазначила, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . 23 січня 1988 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Спірний житловий будинок мав статус колгоспного двору, який складався з трьох членів, головою якого був [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів належний йому житловий будинок в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , однак останні спадщини за заповітом не прийняли. [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. Вказала, що [INFO] померла [PERSON] . Тернопільсько районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №459/2021 після смерті [PERSON] за заявою її сина [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за заповітом. 24 вересня 2021 року вона звернулася до нотконтори із заявою про прийняття спадщини за законом. Інші спадкоємці до нотконтори не зверталися. 24 жовтня 2022 року між нею та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, згідно з умовами якого спірне будинковолодіння переходить їй. Постановою державного нотаріуса від 04 березня 2024 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне жибудинковолодіння, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність вказаного нерухомого майна спадкодавцю. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у Державного нотаріального архіву Тернопільської області копію матеріалів спадкової справи №586/2005 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувано у Тернопільської районної державної нотаріальної контори копію матеріалів спадкової справи №459/2021 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача - адвокат Тиханська Т.В. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 01 червня 1960 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 01 червня 1960 року, виданим Козівською сільською радою Велико Борківського районного РАЦС. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначено « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 червня 1969 року. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 березня 1991 року, виданого Виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області та реєстрованого напису на документів про право особистої власності за №157 від 30 березня 1991 року вбачається, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Відповідно до довідки Великогаївської сільської ради за №314 від 28 жовтня 2024 року, станом на 01 липня 1990 року та до 15 квітня 1991 року в житловому будинку (колгоспному дворі) по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова двору та [PERSON] - дружина. Як вбачається з інформаційної довідки Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації за №1509 від 06 грудня 2021 року, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 березня 1991 року, виданого Тернопільською районною радою та записаного в реєстрову книгу №2 за реєстровим №157. З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №1508 від 06 грудня 2021 року, виданої Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння за [ADDRESS] рахується за [PERSON] та [PERSON] . Як слідує з технічного паспорту на будинок садибного типу від 13 грудня 2021 року, виготовленого КП «Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації», загальна площа житлового будинку по [ADDRESS] становить 85,9 кв.м., житлова - 52,3 кв.м. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що будинковолодіння по [ADDRESS] належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були: [PERSON] - голова двору та [PERSON] - дружина. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частці будинковолодіння по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Баворівської сільської ради, яким заповів належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями в с. Баворів Тернопільського району Тернопільської області в рівних частках [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 вересня 2021 року, виданим повторно Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №2. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне йому майно, у тому числі на належну йому 1/2 частку будинковолодіння по [ADDRESS] . Згідно довідки Великогаївської сільської ради за №381 від 12 вересня 2021 року, [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований по [ADDRESS] , разом з ним за вказаною адресою була зареєстрована дружина [PERSON] 11 жовтня 2005 року Тернопільською районною держнотконторою заведено спадкову справу за №586 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 11 жовтня 2005 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади, які належали померлому [PERSON] . Таким чином, з матеріалів спадкової справи за №586 встановлено, що спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті останнього шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Окрім того, частково оформила спадкові права після смерті [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 21 липня 2008 року секретарем виконавчого комітету Баворівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №248, яким заповіла належну їй земельну ділянка, площею 1,88 га [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 липня 2021 року, виданим Виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №85. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом та за законом на належне їй майно, у тому числі на будинковолодіння по [ADDRESS] , зокрема на частину успадковану після смерті [PERSON] та частину належну останній, як члену колишнього колгоспного двору. 24 вересня 2005 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №459/2021 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за заповітом та прийняття спадщини за законом. 24 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до нотконтори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Згідно довідки Великогаївської сільської ради за №364 від 19 вересня 2021 року, [PERSON] , яка померла [INFO] на день смерті була зареєстрована по [ADDRESS] , разом з нею ніхто не був зареєстрований. 24 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори 24 жовтня 2022 року. Згідно умов вказаного договору, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її сину [PERSON] переходить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8813 га, яка розташована на території Баворівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Дочці [PERSON] переходить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Вказаний договір підписано особисто [PERSON] та [PERSON] . 01 березня 2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] частково оформили спадкові права після смерті [PERSON] , отримавши 01 березня 2024 року свідоцтва про право на спадину за законом на земельну ділянку та недоотриману пенсію. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районною державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 04 березня 2024 року за №502/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що будинковолодіння по [ADDRESS] значиться як колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: [PERSON] - голова двору та [PERSON] - дружина. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, кожному членам колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині будинковолодіння по [ADDRESS] . Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була фактично прийнята спадкоємцем, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. В силу вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належну йому частку будинковолодіння по [ADDRESS] . Однак особи визначені у заповіті спадщини після смерті [PERSON] не приймали, у зв`язку з чим спадкування після смерті [PERSON] здійснювалось за законом. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що підтверджується матеріалами справи. Інші спадкоємці спадщину не приймали. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну йому частку будинковолодіння по [ADDRESS] , яке належало померлому як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом та за законом, у тому числі на належне їй будинковолодіння по [ADDRESS] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] подав державному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом та прийняття спадщини за законом. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивач [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом першої черги, шляхом подання нотаріусу у встановлений законом строк заяв про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. 24 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, згідно з яким до позивача перейшло право на спадкування спірного будинковолодіння після смерті [PERSON] . Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належне їй 1 будинковолодіння по [ADDRESS] . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved