Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача адвокат Боднарчук А.М. 02.08.2024 року в системі Електронний суд подав до суду позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 липня 2024 року позивач [PERSON] дізналася зАвтоматичної системи виконавчого провадження про існуюче примусове стягнення знеї заборгованості. Виконавче провадження відкрито Приватним виконавцемвиконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір О.В датоване «11» лютого 2022 року за ВП № 68629292. Вінформаційній довідці з АСВП йдеться про примусове стягнення з Боржника, якимнібито є Позивач, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості. Напідставі вказаної постанови накладено арешт на грошові кошти, що містяться навідкритих рахунках Позивача, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритіпісля винесення постанови про арешт коштів, які належатимуть Боржнику. Як Позивачу стало відомо з Інформаційної довідки з Єдиного реєстру боржників від«02» липня 2024 року, - вказане виконавче провадження відкрито для примусовоговиконання на підставі виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусомОбухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, тому просила визнати його таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача понесені всі судові витрати у справі, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 30.09.2024 року на адресу суду поступила заява нового представника позивача, [PERSON] про уточнення позовних вимог, згідно якої сторона позивача просила: -визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №83172 вчинений 03.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заявленої заборгованості, - звільнити позивача від сплати судового збору на підставі норм ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», та - стягнути з відповідача понесені всі судові витрати у справі. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Проте, від представника відповідача, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до суду поступила заява, в якій відповідач не згоден з доводами позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., обґрунтовуючи це тим, що понесені стороною судові витрати входять до предмета доказування, проте адвокатом позивача не надано на підтвердження цього факту належних письмових доказів. Так, в акті виконаних робіт наданих позивачем вказані лише нескладні послуги, що охоплюються лише однією стадією, а саме, стадією «підготовка позовної заяви». Також вказує на відсутність об`єктивно витраченого часу та роботи на підготовку позовної заяви, так як Договір укладено 01.08.2024 року, а позовна заява вже подана на наступний день, 02.08.2024 року. Треті особи: приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. та приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір О.В., пояснень щодо позову суду не надали. Заяви, та клопотання учасників справи. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача до суду поступило клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника з урахування клопотання про стягнення судових витрат. Відповідач не забезпечив явку свого представника у судове засідання, хоча про судове засідання повідомлявся належним чином. Треті особи: приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. та приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір О.В. в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.08.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено справу до судового розгляду на 30.09.2024 року, а також ухвалою від 19.08.2024 року витребувано докази у третіх осіб у справі. Ухвалою суду від 30.09.2024 року розгляд справи було відкладено на 14.11.2024 року у зв`язку з повторним витребуванням доказів, а також ухвалою від 30.09.2024 року повторно витребувано докази у третьої особи у справі. Враховуючи те, що представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотаньта заяв від відповідача подано до суду не було, окрім заяви щодо незгоди про стягнення з відповідача судових витрат у справі, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтується позов,\~об`єктивно оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно копії паспорта серії [NUMBER] виданого Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 21.03.2007 року, позивач [PERSON] [INFO] народилася та зареєстрована в с. Старий Косів, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.13-15). Відповідно до копії листа «Про надання інформації» за №62572/ПІ-ЮР-3467/19.1.5 від 06.08.2021 року, Міністерство юстиції України повідомило, що свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 28.07.2008 року за №6997 на ім`я [PERSON] анульовано згідно наказу Міністерства юстиції України від 19.04.2021 року за №1424/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 05.04.2021 року №3на підставі пп. «і» п.2 ч.1 ст.12 ЗУ «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики. Робоче місце приватного нотаріуса Головкіної Я.В. до припинення її нотаріальної діяльності знаходилось за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17). Аналогічна інформація міститься також у повідомленні Міністерства юстиції України від 07.08.2023 року щодо розгляду запиту на отримання інформації (а.с.31-32). Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 02.07.2024 року підтверджується, що відносно позивача [PERSON] , [INFO] , наявне відкрите виконавче провадження 68629292, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця Кушнір О.В. на підставі виконавчого документа виданого приватним нотаріусом\~Обухівського нотаріального\~округу Київської\~області Головкіною\~Я.В.(а.с.22). Як встановлено судом, 03.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №83172, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором №519148-А від 23.03.2019 року укладеним з ТзОВ «СС ЛОУН» (а.с.182). У вказаному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 28 грудня 2020 року по 10 березня 2021 року, сума заборгованості становить 12639 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5500 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 4389 грн. та строкова заборгованість за штрафами і пенями 2750 грн. За вчинення виконавчого напису на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто із [PERSON] 1200 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 13839 грн.Дата набрання виконавчим написом законної сили 03 квітня 2021 року, строк пред?ялення виконавчого напису до виконання 3 роки. Відповідно до копії договору про споживчий кредит №519148-А, позивач [PERSON] 23 березня 2019 року уклала кредитний договір із ТзОВ «СС ЛОУН», відповідно до умов якого отримала грошові кошти у розмірі 5500 грн. строком на 30 календарних днів із фіксованою відсотковою ставкою у розмірі 1,33% в день (а.с.183-190). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із вчиненням приватним нотаріусом виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором та оспорюванням позивачем таких дій. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Тому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок), передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 03.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №83172, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором №519148-А від 23.03.2019 року укладеним з ТзОВ «СС ЛОУН», відповідно до якого загальна сума заборгованості становить 13839 грн. При цьому, ані відповідач, ані третя особа приватний нотаріус Головкіна Я.В. будь-яких доказів щодо заперечення позовних вимог [PERSON] в частині оскаржування виконавчого напису нотаріуса, до суду не надали і про причини неможливості надати відповідні документи не повідомили. В свою чергу, суд позбавлений можливості встановити чи існувала заборгованість взагалі, чи була вона погашена, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Тобто у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що між позивачем та відповідачем, як правонаступником первісного кредитора боржника, існує безспірна заборгованість за кредитним договором №519148-А від 23.03.2019року. Крім того, відповідач не надав підтвердження направлення позивачу [PERSON] повідомлень про погашення заборгованості та повідомлення про намір вчинення виконавчого напису за кредитним договором. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Головкіна Я.В. керувалася ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат", та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі за текстом - Перелік). Пунктом 2 Розділу 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. За приписами ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній нотаріально посвідчений кредитний договір, а тому суд позбавлений можливості в даному випадку встановити, чи були у нотаріуса повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Частиною першою ст.88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки кредитний договір між позивачем та Банком не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст.141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ч.6 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду просила звільнити її від сплати судового збору в силу положень ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» і таке клопотання є підставним не лише в силу вимог вказаної норми закону, але і підтверджене відповідною судовою практикою, зокрема, роз`ясненнями даними у постановах Верховного Суду від 19.06.2024 року у справі №161/13491/22, провадження №61-1472св23 та від 19.10.2022 року у справі №743/1481/21, провадження №61-7362св22, то суд вважає, що судовий збір у розмірі ставки, яку мав би сплатити позивач як фізична особа при зверненні до суду з немайновим спором, тобто у розмірі 1211,20 грн., слід стягнути з відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь держави. Щодо витрат на правову допомогу. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 24.09.2024 року представник позивача адвокат Боднарчук А.М. в системі Електронний суд подав до суду клопотанняпро стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу адвоката, які становлять 5000 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача разом із клопотанням про стягнення судових витратвід 24.09.2024 року надано: 1) копію розрахунку винагороди (а.с.110), згідно якого адвокатом надано наступні послуги: - усна консультація з вивченням матеріалів справи 30 хв. вартістю 500 грн., - вивчення та аналіз судової практики 30 хв. вартістю 500 грн., - складання позовної заяви, підготовка та друк необхідних документів, виготовлення копій документів 3 год. вартістю 3000 грн., - складання інших процесуальних документів (відзиву, клопотань, заяв, тощо) 1 год. вартістю 1000 грн.; 2) копію квитанції №39 від 01.08.2024 року про сплату клієнтом [PERSON] адвокату винагороди у розмірі 5000 грн. (а.с.111); 3) копію довідки 08/08 від 01.08.2024 року виданої адвокатом позивачу [PERSON] , яка підтверджує сплату нею адвокату 5000 грн. за надання їй юридичної допомоги (а.с.112); 4) копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.08.2024 року укладеного між адвокатом Боднарчуком А.М. та позивачем [PERSON] , яким було узгоджено основні умови щодо предмета договору, порядку розрахунків та інших умов надання правової допомоги (а.с.113-114); 5) копію акту приймання-передачі виконаної роботи до Договору від 01.08.2024 року (а.с.115). Відповідач не згоден з доводами позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., обґрунтовуючи це тим, що понесені стороною судові витрати входять до предмета доказування, проте адвокатом позивача не надано на підтвердження цього факту належних письмових доказів. Так, в акті виконаних робіт наданих позивачем вказані лише нескладні послуги, що охоплюються лише однією стадією, а саме, стадією «підготовка позовної заяви». Також вказує на відсутність об`єктивно витраченого часу та роботи на підготовку позовної заяви, так як Договір укладено 01.08.2024 року, а позовна заява вже подана на наступний день, 02.08.2024 року. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на наявні в матеріалах справи докази, а також зважаючи на тривалість розгляду справи та реально надані клієнту адвокатом послуги, суд вважає, що вказані адвокатом послуги були ним надані позивачу в повному обсязі, та були дійсно фактичними і неминучими, а тому суд вважає, що їхній розмір є обґрунтованим та підтвердженим відповідними доказами, що вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved