Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

В жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами №010/0946/82/0994888 від 27.08.2018 та №014/380805/82/522612 від 27.02.2019 у розмірі 128343,26 грн., понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.08.2018 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Договір № 010/0946/82/0994888. Відповідно до кредитного договору, банк надав позичальнику грошові кошти відповідно до умов передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 27.08.2022 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку та розмірі передбаченому умовами кредитного договору. Також, 27.02.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Договір № 014/380805/82/522612. Відповідно до кредитного договору, банк надав позичальнику грошові кошти відповідно до умов передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернуті використану суму в строк до 27.02.2025 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 47,9 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку та розмірі передбаченому умовами кредитного договору. 20.09.2019 було укладено договір №114\\2-19-F відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк»\~ відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0946/82/0994888 та за договором №014/380805/82/522612. Крім цього, 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал»\~ відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0946/82/0994888 та за договором №014/380805/82/522612. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом: за Договором №010/0946/82/0994888 від 27.08.2018 становить 14463,81 грн, з яких: 6106,89 грн заборгованість за тілом кредиту; 8356,92 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; за\~ Договором №014/380805/82/522612 від 27.02.2019 становить 113879,45 грн, з яких: 32060,84 грн - заборгованість за тілом кредиту; 53141,18 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 26001,95 грн заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору\~ з моменту відступлення права вимоги по виготовлення розрахунку заборгованості; 2675,48 грн заборгованість за пенею та/або штрафами. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою від 16 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості визнає в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу визнає частково, а саме в сумі 5000,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 серпня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , на підставі Заяви про надання кредиту «Кредитна карта» № 010/0946/82/0994888, було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок з кредитним лімітом в розмірі 5000,00 грн., позичальник зобов`язався повернути суму в строк до 27.08.2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45 % річних Того ж дня, [PERSON] було підписано Графік погашення кредиту, Розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки як додатки до договору та Паспорт споживчого кредиту. Також встановлено, що 27 лютого 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/380805/82/522612, відповідно до якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором. Сума кредиту, згідно п.1.1.1 договору становить 33274,18 грн. Дата надання кредиту 27.02.2019 (п.п.1.1.3 договору); дата погашення кредиту, згідно п.1.1.5, 27.02.2025;\~ строк кредиту, згідно п.1.1.6 - 72 місяці з дати надання кредиту. Процентна ставка, згідно п.1.1.7 договору становить 0,01% річних за період часу з 27.02.2019 до 27.04.2019 та 47,9% з 28.04.2019. 27.02.2019 [PERSON] було підписано Графік погашення кредиту, Розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки як додатки до договору та Паспорт споживчого кредиту. Відповідно до додатку № 2 до договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування від 27.02.2019, загальна вартість кредиту становить 97889,34 грн , реальна річна процентна ставка 47,00 %. Банк свої зобов`язання за договорами виконав, що підтверджується виписками по рахунку. 20.09.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами. Відповідно до реєстру боржників від 12.12.2019 року до договору про відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019, заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №014/380805/82/522612 становила 37868,37 грн. та складалася із заборгованості по тілу кредиту в сумі 32060,84 грн.; заборгованості по відсотках в сумі 5807,53 грн. та заборгованості за пенею в сумі 2675,48 грн. Згідно з реєстру боржників від 16.01.2020 до договору відступлення права № 114/2-19-F від 20.09.2019, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 010/0946/82/0994888 у розмірі 6257,16 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом 6106,89 грн; сума заборгованості за відсотками 150,27 грн. 10.01.2023\~ між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 010/0946/82/0994888 від 27.08.2018 та кредитним договором №014/380805/82/522612 від 27.02.2019. Згідно п.2.1 вказаного договору первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників. На виконання умов договору був укладений Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року та Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, що підтверджує факт переходу прав вимог боргу до ТОВ «Коллект Центр» Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТОВ «Коллект Центр» отримав право грошової вимоги, в тому числі і до [PERSON] : за договором № 010/0946/82/0994888 від 27.08.2018\~ у розмірі 14463,81 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6106,89 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 8356,92 грн; за договором №014/380805/82/522612 від 27.02.2019 у розмірі 87877,50 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 32060,84 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 53141,18 грн; заборгованість за пенею 2675,48 грн. Згідно розрахунку, що наданий позивачем, заборгованість відповідача станом на 19.09.2024 за договором № 010/0946/82/0994888 від 27.08.2018 становить 14463,81 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6106,89 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 8356,92 грн; за договором №014/380805/82/522612 від 27.02.2019\~ становить 113879,45 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 32060,84 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 53141,18 грн; заборгованість за відсотками згідно кредитного договору 26001,95 грн; заборгованість за пенею 2675,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кошти, строки та умови користування ним, у договорі передбачено умови та строки нарахування відсотків, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма істотними умовами договору про надання позики та про наявність волі відповідача для укладення договору, на погоджених умовах, шляхом підписання даного договору. Отже, судом встановлено факт укладання відповідачем Договору про надання банківських послуг та його підписання. Як вбачається з матеріалів справ, банк виконав взяті на себе зобов`язання, відповідач в свою чергу, не виконує зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами, у зв`язку з чим має заборгованість з повернення тіла кредиту та нарахованими відсотками, що передбачено умовами укладеного договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи обставини даного спору, суд приходить до висновку, що [PERSON] \~ має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» за Кредитним договором №101/0946/82/0994888 від 27.08.2018 в розмірі 14463,81 грн; за Кредитним договором №014/380805/82/522612 від 27.02.2019 в розмірі 113879,45 грн, в загальному розмірі 128343,26 грн. Згідно з умовами кожного з укладених Кредитних договорів, позичальник зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договорами, але відповідач порушив взяті на себе зобов`язання. З урахуванням наведеного, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до задоволення у повному обсязі. Окрім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі\~ № 301/1894/17. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.\~ На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, останнім було надано до суду: Договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 р.; Заявку на надання юридичної допомоги № 755 від 05.07.2024 р.; витяг з акту № 4 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 р.; кошторис щодо надання юридичних послуг; платіжну інструкцією від 12.09.2024 р. № 0459960000, де платник ТОВ «Коллект Центр», отримувач АО «Лігал Ассістанс», призначення платежу надання правової допомоги згідно договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 р. про надання правової допомоги, сума 100000,00 грн. Отже, з вказаних вище документів вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» отримав послуги в АО «Лігал Ассістанс», де відповідачем є [PERSON] на загальну суму в розмірі 25000 грн., які складаються з надання усної консультації з вивченням документів в розмірі 4000,00 грн. (витрачено 2 години), надання письмової консультації з вивченням документів в розмірі 3000,00 грн. (витрачено 1 години) та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду в сумі 18000,00 грн. (витрачено 6 години). В своїй постанові, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Такий же правовий висновок містяться і постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07 ) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені. Такий висновок ЄСПЛ також викладений у вже зазначеному вище рішенні у справі «Савін проти України» ( Заява № 34725/08). Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Так, відповідач надав суду заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки заявлена сума витрат не відповідає критеріям реальності та розумності їхнього розміру, не є справедливою, є значно завищеною, оскільки справа про стягнення заборгованості є малозначною, не складною, не потребує спеціальних знань, є велика кількість зразків позовних заяв про стягнення заборгованості та відповідна судова практика з аналогічних спорів. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 та у постанові від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, де визначено, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved