Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Адвокат Комарницький Е.Г. в ітересах [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25 січня 1990 року виконкомом Новоселицької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1. В обгрунтування позову зазначив, що 25 січня 1990 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Новоселицької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Під час даного шлюбу у них народилося двоє дітей, які на сьогоднішній день же є повнолітніми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спершу їхнє сімейне життя проходило добре, вони дбали одне про одного та про дітей. Однак відповідач вже тривалий час зловживає алкоголем, через що останніми роками їхні стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, вони часто конфліктували. Будь-які спроби примиритися чи домовитися не дали бажаних результатів. Тепер кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. За час спільного проживання між ними виникали сварки, під час яких вони спричиняли взаємні образи. У зв`язку з цим вони втратили почуття довіри та поваги один до одного, фактично їхня сім`я припинила своє існування. Вже тривалий час вони проживають окремо, позивачка переїхала жити до своєї сестри і з відповідачем не спілкується. Оскільки спільного господарства вони не ведуть та мають окремі бюджети, то стали одне для одного чужими людьми. Тому вважає, що відсутні підстави для застосування заходів примирення, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити їхнім інтересам. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Від її представника - адвоката Комарницького Е.Г. (ордер серії АТ №1070640 від 27.06.2024 - а.с.15, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії АТ №001814 від 04.06.2021 - а.с.16) 18.11.2024 поступила заява про проведення судового засідання за їх відсутності, в якій вказали, що заявлений позов підтримують та просять його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, щодо ухвалення заочного рішення не заперечили (а.с. 43). Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання також не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. 18.11.2024 на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення (а.с. 44). Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Cуд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25.01.1990 (а.с. 12), сторони по справі 25 січня 1990 року зареєстрували шлюб у виконкомі Новоселицької сільської ради Долинського району Івано-Франкіської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1. Від даного шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] а.с.13) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] а.с.14), які на час розгляду справи досягли повноліття. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Позивачка не бажає зберегти сім`ю, оскільки вони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, проживають окремо, їх сім`я розпалася. Ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише одного із подружжя продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Беручи до уваги волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу, відсутності заперечень зі сторони відповідача [PERSON] , а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі порушені не будуть, суд вважає за доцільне заяву про розірвання шлюбу задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. На підставі викладеного, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112-114 СК України,

Outcome: approved