Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач КП «Київський метрополітен» в листопаді 2017 року звернувся до Подільського районного суду м.Києва з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців вбачається, що 09.09.2015 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної-особи підприємця [PERSON] 14.12.2012 року між Комунальним підприємством «Київський метрополітен», Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації» та ФОП [PERSON] було укладено договір про передачу майна територіальної громади м.Києва в оренду № 970. Пунктами 1.1 та 2.1 договору передбачено, що об`єктом оренди є частина переходу загальною площею 29,1 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро «Оболонь» (вестибюль № 1). Згідно п.1.1 договору Орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 22.10.2012 № 32 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади м.Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Орендаря, що знаходяться за адресою: станція метро «Оболонь» (вестибюль № 1) б.н, для торгівлі непродовольчими товарами. Відповідно до п.3.1 договору за користування об`єктом оренди орендар (відповідач) сплачує підприємству (позивачу) орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м.Києва, затвердженої рішенням Київради віл 22.09.2011 № 34/6250 та на дату підписання договору становить без ПДВ 290,94 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 8466,41 грн. Згідно з п.9.1 договору його дію встановлено з 14.12.2012 до 12.12.2015. Термін дії договору припинено 12.12.2015 (рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24.07.2017 у справі № 756/5656/16-ц, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11.10.2017 рішення від 24.07.2017 у справі № 756/5656/16-ц залишено без змін ). Зазначають, що відповідач з квітня 2016 по жовтень 2017 не сплачував орендну плату внаслідок чого виникла заборгованість по орендній платі за договором. Заборгованість відповідача становить 356 375, 69 грн., яку і просять стягнути з відповідача на користь позивача, а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 3 050 грн. 50 коп., пеню відповідно до п.6.2 договору в розмірі 20513,08 грн. та судові витрати в розмірі 5699 грн. 09 коп. Ухвалою судді Подільського районного суду м.Києва від 15.02.2018 по справі відкрито провадження. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 18.09.2023 справу направлено за підсудністю до Оболонського районного суду м.Києва . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 справу передано судді Яценко Н.О. Від відповідача надійшов відзив на позов в якому відповідач заперечував проти позову з посиланням на те, що оскільки відповідач не використовував об`єкт оренди з вини позивача, то і обов`язок сплачувати орендну плату, згідно положення ч.6 ст.762 ЦК України, в період його невикористання (з 01.04.2015 ) у відповідача відсутній. Також посилалися на те, що позивач умисно не приймав вказаний об`єкт оренди та продовжував незаконно нараховувати відповідачу орендні платежі. Окрім того, зазначав, що сума нарахованих позивачем 3 % річних не підлягає задоволенню, оскільки п.6.2 договору визначений розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання. Від позивача надійшла відповідь на відзив в якій посилалися на те, що після закінчення строку дії договору оренди від 14.12.20212 року № 970 і до виселення орендаря державним виконавцем в примусовому порядку, орендар свідомо продовжував користуватися орендованим майном та здійснював господарську діяльність, проте орендну плату не сплачував. Передача майна відбулася в примусовому порядку лише 15.03.2018 року, що підтверджується актом державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві про демонтаж об`єкта оренди, а тому вважають, що зобов`язання по сплаті орендної плати за договором оренди від 14.12.2012 № 970 припиняється з дня, наступного за днем складення акту демонтажу від 15.03.2018. Просили суд позов задовольнити. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував, з обставин викладених у позові та просив суд позов задовольнити. Відповідач в підготовчі судові засідання та в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином та своєчасно, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.12.2012 року між Комунальним підприємством «Київський метрополітен», Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації» та ФОП [PERSON] було укладено договір про передачу майна територіальної громади м.Києва в оренду № 970. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців вбачається, що 09.09.2015 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної-особи підприємця [PERSON] . Пунктами 1.1 та 2.1 договору передбачено, що об`єктом оренди є частина переходу загальною площею 29,1 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро «Оболонь» (вестибюль № 1). Згідно п.1.1 договору Орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 22.10.2012 № 32 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади м.Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Орендаря, що знаходяться за адресою: станція метро «Оболонь» (вестибюль № 1) б.н, для торгівлі непродовольчими товарами. Відповідно до п.3.1 договору за користування об`єктом оренди орендар (відповідач) сплачує підприємству (позивачу) орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м.Києва, затвердженої рішенням Київради віл 22.09.2011 № 34/6250 та на дату підписання договору становить без ПДВ 290,94 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 8466,41 грн. Згідно з п.9.1 договору його дію встановлено з 14.12.2012 до 12.12.2015. При вирішенні даного спору відповідач оспорював свій підпис в договорі від 14.12.2012 № 970 та просив суд призначити по справі судово-почеркознавчу експертизу. Разом з тим, ухвалою з занесенням до протоколу судового засідання 23.09.2024 року суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи, оскільки вказаний договір неодноразово був предметом розгляду і відповідач не ставив під сумнів підпис у вказаному договорі. При цьому, рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 11 січня 2024 року в справі за позовом [PERSON] до Департаменту комунальної власності м.Києва, третя особа: Комунальне підприємство «Київський метрополітен» про визнання договору оренди недійсним - відмовлено. В своєму рішенні суд також посилається на те, що висновок від 07.08.2020 року № 22 здійснений на замовлення [PERSON] у приватному підприємстві та копії документів за відсутності належно відібраних експериментальних та довільних зразків для порівняння не береться до уваги. Також твердження [PERSON] про необізнаність про спірний договір № 970 від 14.12.2012 № 970 спростовано рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 24.07.2017 у справі № 756/5656/16. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом . Так, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року в цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен» до [PERSON] , третя особа: Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про виселення з орендованого майна, демонтаж огороджуваної конструкції (кіоска) та стягнення заборгованості позов задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] демонтувати належні йому тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски), що знаходяться за адресою: станція метро «Оболонь» (вестибюль № 1), загальною площею 29,1 кв. м.; стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» заборгованість за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 14.12.2012 року № 970 - у розмірі - 212560 грн. 46 коп., пеню в розмірі 32038 грн. 95 коп., 3 % річних - 2049 грн. 06 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено. Як убачається з судового рішення заборгованість по орендній платі стягнута за період з квітня 2015 року по лютий 2016 року. Після закінчення строку дії договору оренди від 14.12.20212 року № 970 і до виселення орендаря державним виконавцем в примусовому порядку, орендар продовжував користуватися орендованим майном та здійснював господарську діяльність, проте орендну плату не сплачував, протилежне судом не встановлено. Передача майна відбулася в примусовому порядку лише 15.03.2018 року, що підтверджується актом державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві про демонтаж об`єкта оренди. Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, а також, - плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Відповідач з квітня 2016 року по жовтень 2017 не сплачував орендну плату внаслідок чого виникла заборгованість по орендній платі за договором оренди від 14.12.2012 № 970. Заборгованість відповідача по орендній платі за договором оренди від 14.12.2012 № 970 становить 356 375, 69 грн., протилежне судом не встановлено, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. П. 3.6 договору оренди від 14.12.2012 № 970 орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця, що відповідачем зроблено не було, а тому до правовідносин, що виникли між сторонами підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи те, що відповідач у строки визначені договором не сплачував орендну плату позивачу суд стягує з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 3050 грн. 50 коп. Відповідно до п. 6.2 Договору оренди за несвоєчасну сплату орендних платежів відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0.5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У випадку примусового стягення несвоєчасно сплаченої орендної плати у порядку, встановленому законодавством України, з відповідача також стягуються у повному обсязі втрати, пов`язані з таким стягненням. У суду також є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 20513,08 грн. відповідно до п.6.2 договору. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 5699,09 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved