Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суд з позовом до відповідача про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року у справі № 753/15072/16 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 50 000 доларів США, що еквівалентно 1 323 715,60 грн. та судовий збір в розмірі 4 210, 64 грн. На виконання рішення суду видано виконавчий лист. Проте, відповідач рішення суду не виконує. в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати у розмірі 2 195 грн. 13 коп. та 3 % річних у розмірі 1 471, 35 дол. США а також судові витрати пов`язані з розглядом справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, де позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с. 56-57/. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, у відсутність відповідача та ухвалити за згодою представника позивача заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року у справі № 753/15072/16 стягнуто з стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 50 000 доларів США, що еквівалентно 1 323 715,60 грн. та судовий збір в розмірі 4 210, 64 грн. /а.с. 17-20/. На виконання рішення суду видано виконавчі листи та відкрито виконавче провадження. 12.12.2023 рішенням Дарницького районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволено частково /а.с.13-16/. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув, рішення в добровільному порядку не виконує. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У разі невиконання рішення суду, у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені договором, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року у справі № 753/15072/16, а саме: інфляційні витрати у розмірі 2 192, 13 грн. та 3 % річних у розмірі 1 471, 35 дол. США. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року у справі № 753/15072/16 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг (позику) у іноземній валюті у розмірі 50 000 доларів США. Щодо стягнення інфляційних втрат до суд виходить із наступного. Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Індекс інфляції - це показник характеристики динаміки загального рівця цін на товари та послуги, а ціни в України встановлені в національній валюті - гривні, з чого можна зробити висновок, що законодавче положення про сплату боргу з урахуванням індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначено договором у гривні. Тобто, дана вимога застосовується до договірних відносин, які виникли у сторін на підставі договірних відносин, і не пов`язані зі сплатою судового збору, який стягнутий на підставі рішення суду. Щодо вимого про стягнення 3 % річних, то суд дійшов наступного висновку. У висловленій Великою Палатою Верховного Суду постанові від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц, зазначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. Разом з тим, позивач здійснив розрахунок заборгованості за рішенням суду, згідно якого сума 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 02.03.2018 по 23.02.2019 та з 23.01.2022 до 23.02.2022 складає 1 471, 35 дол. США. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те що позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач в добровільному порядку кошти не повернув, тому останні мають бути стягнуті у примусовому порядку. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial