Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 05 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4052163, відповідно до умов якого відповідачу перераховані кошти на картковий рахунок у розмірі 8 000 грн. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на його мобільний номер телефону. ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, у той же час відповідач порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. 13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 4052163 від 05 травня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Мілоан» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи фінанс». За Кредитним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 37 200 грн, з яких 8 000 грн - заборгованість за кредитом, 27 600 грн - сума заборгованості за відсотками, 1 600 грн - заборгованість за комісійними винагородами, яку позивач просить стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність. Надав додаткові пояснення у справі в яких зазначав, що відповідачем порушенні вимоги процесуального права в частині порядку подання заяв по суті визначених ч. 2 ст. 174 ЦПК України. Зазначали, що [PERSON] не заперечує факт укладання кредитного договору та на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів надано копію платіжного доручення. Також зазначали, що ТОВ «Діджи фінанс» було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення досудової вимоги. Звертали увагу суду, що відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував. Представник [PERSON] адвокат Климась Ю.І. заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. [PERSON] надала письмові пояснення в яких зазначала, що не отримувала досудову вимогу позивача, що позбавило її можливості узгодити із позивачем умови реструктуризації боргу. Також зазначала, що заборгованість зазначена в позові без здійснення будь-яких розрахунків та не підтверджена будь-якими документами первинного бухгалтерського обліку. Також звертала увагу суду, що відповідно до умов кредитного договору кредит надавався строком на 30 днів та його орієнтовна загальна вартість складає 13\~200 грн., а нарахування відповідачу відсотків за межами дії укладеного відповідачем кредитного договору суперечить вимогам закону. Суд, заслухавши доводи представника відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 05 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4052163, відповідно до умов якого відповідачу перераховані кошти на картковий рахунок у розмірі 8 000 грн, строком повернення до 04 червня 2021 року строком на 30 днів, зі сплатою 1,50 % на добу за користування кредитом. Сума відсотків за користування кредитом складає 3 600 грн. Комісія за надання кредиту\~1 600 грн. нараховується одноразово. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на його мобільний номер телефону Отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] . Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків та інших витрат. 13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 4052163 від 05 травня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Мілоан» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно наданого розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] не виконала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 20 лютого 2024 року виникла заборгованість, розмір якої становить 37 200 грн, з яких 8 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27 600 грн - сума заборгованості за відсотками, 1 600 грн - заборгованість за комісійними винагородами. На виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення Досудової вимоги про сплату заборгованості за договором про споживчий кредит № 4052163 від 05.05.2021 на адресу відповідача. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 4, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до цього Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно зст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно кредитного договору № 4052163 від 05 травня 2021 року, сторони погодили, що кредитні кошти надаються [PERSON] в сумі 8 000 грн на строк до 04 червня 2021 року з одноразовою сплатою комісії за надання кредиту в сумі 1 600 грн та відсотків за користування кредитом в сумі 3 600 грн. Орієнтовна вартість кредиту складає 13 200 грн. За змістом статті 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно викладеного Великою Палатою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 правового висновку, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Таким чином суд дійшов висновку про те, що позивач не довів право нараховувати проценти на умовах договору поза межами строків правомірного користування кредиту. Положеннями статей 1077, 1078\~ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.\~1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи, приймаючи до уваги те, що відповідачем були порушені умови користування кредитними коштами, а саме не виконані зобов`язання стосовно повернення суми кредиту, сплати процентів за користування ним в межах строку дії кредитного договору та сплати комісії, а позивач на законних підставах набув право вимоги до відповідача за відповідним кредитним договором, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 13 200 грн., з яких 8 000 грн. заборгованість за кредитом; ??3 600 грн. заборгованість за відсотками; 1\~600 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до\~частини 1\~статті 141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.

Outcome: partial