Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 10 жовтня 2024 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у період з 26 лютого 2000 року по 22 липня 2024 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час донька є повнолітньою та навчається в Сумському національному аграрному університеті на комерційній формі навчання. Зазначає, що оскільки донька навчається на денному відділенні, то немає змоги офіційно працевлаштуватись і мати самостійний заробіток. При цьому вказує, що дитина знаходиться на повному її утриманні, і не в змозі забезпечувати свої потреби. Батько відповідно до діючого законодавства належним чином обов`язки щодо забезпечення належного рівня життя дитини не виконує, грошових коштів не надає. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач з уточненими позовними вимогами просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання до його закінчення, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду. Процесуальні дії у справі. 11 жовтня 2024 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху (а. с. 7-8). Ухвалою від 15 жовтня 2024 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 16-17). Заяви (клопотання) учасників справи. 14 листопада 2024 до суду від представника відповідача - адвоката Маховика Р.В. надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви, з яких вбачається, що відповідач з заявленими позовними вимогами погоджується частково. Зокрема зазначає, що відповідач [PERSON] має на своєму утриманні батьків пенсіонерів - батька [PERSON] та матір - [PERSON] , які в силу свого віку є непрацездатними. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує не тільки факт перебування на утриманні непрацездатних батьків, а їх наявність. Також зазначає, що батько відповідача [PERSON] переніс інфаркт головного мозку, хворіє на цукровий діабет ІІ типу, ішемічну хворобу серця, дифузний кардіосклероз та ряд супутніх захворювань. Відповідач надає кошти на лікування батьку. Більш того, після розлучення відповідач залишив колишній дружині та доньці рухоме майно (трактор та причеп), а позивач в свою чергу не надала суду доказів на підтвердження скрутного матеріального становища тощо. Вказує, що у відповідача відсутня можливість сплачувати аліменти на навчання у заявленому позивачкою розмірі, а при визначенні розміру аліментів мають бути враховані також докази того, що дитина немає можливості отримувати дохід самостійно. Враховуюче викладене, просить задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача аліменти у розмірі 1/10 частини його доходу, до закінчення навчання донькою, але не більше ніж до досягнення нею 23 років (а. с. 24-33). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, долучила письмову заяву про підтримання заявлених позовних вимог та проведення розгляду справи у її відсутність (а. с. 19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник останнього - адвокат Маховик Р.В. долучив письмові пояснення та просив розглянути справу у їх відсутність (а. с. 24-25). Третя особа - [PERSON] до суду також не з`явилась, долучила письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача підтримує повністю (а. с. 20). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2000, який рішенням суду від 22 липня 2024 був розірваний (а. с. 5). Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), з якого вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком дитини (а. с. 13 зворотній бік). Зі змісту довідки Сумського національного аграрного університету № 04,0/346 від 07.10.2024 вбачається, що [PERSON] навчається у даному закладі на денній формі навчання на комерційній основі із кінцевим терміном навчання - 30 червня 2027 (а. с. 13). Таким чином, судом встановлено, що повнолітня [PERSON] , 2006 року народження знаходиться на утриманні матері, здобуває освіту та не може самостійно заробляти собі на життя, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Крім того з письмового пояснення вбачається, що [PERSON] має на своєму утриманні батьків пенсіонерів - батька [PERSON] та матір - [PERSON] , які в силу свого віку є непрацездатними, та відповідач здійснює їх утримання (а. с. 27-28). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 5 протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. При цьому, Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св181 зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У постанові від 16 лютого 2022 у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності вказаних вище юридичних фактів. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Висновки суду. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Судом встановлено, що [PERSON] , 2006 р.н., яка є донькою [PERSON] , продовжує навчання на денному відділені у навчальному закладі, і при цьому потребує матеріальної допомоги, а відповідач в свою чергу має обов`язок та можливість щодо утримання своєї дитини. Враховуючи думку сторін, суд вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки в обраний спосіб відповідає вимогам закону, проте позивачем не доведено, що останній має змогу сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки у визначеному розмірі, при цьому підстав щодо повного звільнення відповідача від виконання цього обов`язку суд не встановив. З урахуванням встановленого, виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, принципу справедливості і розумності, а також з урахуванням потреб спільної дитини, яка є повнолітньою та продовжує навчання та не має власного заробітку, а тому виходячи із спільного обов`язку батьків утримувати дитину, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь матері на утримання дитини аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач, у відповідності до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial