Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

02 вересня 2024 року в провадження суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що [PERSON] звернувся до ТзОВ «Слон Кредит» і уклав 14 грудня 2021 року договір про надання споживчого кредиту № 774232, отримавши грошові кошти у розмірі 50 000 гривень. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася згадана заборгованість. 28 серпня 2023 року між ТзОВ «Слон Кредит» та ТзОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №2808-23, відповідно до якого, а також згідно з реєстром прав вимоги до вказаного договору, позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №774232 від 14 грудня 2021 року. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №774232 від 14 грудня 2021 року в розмірі 110 376,55 гривень, судовий збір в розмірі 2 422 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розглянути справу в його відсутність. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням, через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", смс-повідомленням, відзив на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 14 грудня 2021 року [PERSON] уклав з ТзОВ «Слон Кредит» кредитний договір №774232, шляхом підписання такого, заяви-анкети, паспорту споживчого кредиту, додатку № 1 до нього, внаслідок чого отримав кредит у розмірі 50 000 гривень (загальна сума кредиту 54 000 гривень), строком на 1 096 днів зі сплатою 8 % за перший день користування кредитом та 90 % річних за наступні дні користування таким. Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором №774232 від 14 грудня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням №13116 від 14 грудня 2021 року про перерахування на рахунок [PERSON] 50 000 гривень. 28 серпня 2023 року між ТзОВ «Слон Кредит» та ТзОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 2808-23, відповідно до умов якого первісний кредитор ТзОВ «Слон Кредит» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Діджи Фінанс» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. З долученої платіжної інструкції № 4565 від 28 серпня 2023 року вбачається, що ТзОВ «Діджи Фінанс» сплатило на користь ТзОВ «Слон Кредит» грошові кошти за договором відступлення прав вимоги. Згідно витягу з додатку до договору факторингу № 2808-23 від 30 вересня 2021 року, ТзОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТзОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до відповідача за кредитним договором №774232 від 14 грудня 2021 року, заборгованість за яким становить 110 376,55 гривень та складається з: 49 526,40 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 60 850,15 гривень - заборгованості за відсотками. У відповідності до первинних документів, а саме: розрахунків, виданих ТзОВ «Слон Кредит», заборгованість відповідача перед первісним кредитором станом на 28 серпня 2023 року становить 110 376,55 гривень та складається з: 49 526,40 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 60 850,15 гривень - заборгованості за відсотками. Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №774232 від 14 грудня 2021 року, в розмірі 110 376,55 гривень, яка складається з: 49 526,40 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 60 850,15 гривень - заборгованості за відсотками. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. З долучених до позовної заяви договору №42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року, додаткової угоди № 003376814795 від 27 червня 2024 року, акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27 червня 2024 року, детального опису робіт, вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у з`язку з розглядом цивільної справи за позовом ТзОВ «Діджи Фінанас» до [PERSON] , становить 6 000 гривень та складається з послуг, а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин і надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТзОВ «Діджи Фінанс» кількістю 1,5 год., вартістю 2250 грн.; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи кількістю 3 год., вартістю 3000 грн.; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) кількістю 1 год., вартістю 750 грн. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України"). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20). Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19. Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат. Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є правовий аналіз обставин спірних правовідносин і надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТзОВ «Діджи Фінанс», складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, формування додатків до позовної заяви (письмові докази). Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості в загальному розмірі 110 376,55 гривень. Суд констатує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом. Отже,

Outcome: approved