Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2024 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя позов було задоволено частково: в задоволенні частини позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з листопада 1998 року по 4 листопада 1999 року, визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири [ADDRESS] , гаражного боксу № [NUMBER] в обслуговуючому кооперативі „Гаражно-будівельний кооператив „Керамблоки плюс", розташованого в [ADDRESS] було відмовлено; визнано спільною сумісної власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 101,9 м2; - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 103,5 м2; - машиномісце, розташоване в підземній автостоянці в будинку [ADDRESS] , загальною площею 19,6 м2; - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , загальною площею 293,8 м2; - земельну ділянку, площею 0,1114 га, кадастровий номер 1221455400:02:002:1891, розташовану у [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,15 га, кадастровий номер 1221455400:02:002:1890, розташовану у [ADDRESS] ; - паркувальне місце позиція 12, загальною площею 21,50 м2, розташоване у [ADDRESS] ; - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 170,5 м2; - автомобільний бокс № [NUMBER] у гаражному кооперативі „Підземна автостоянка Позняки-17", розташованому в [ADDRESS] , загальною площею 18,0 м2; - автомобільний бокс № [NUMBER] у гаражному кооперативі „Підземна автостоянка Позняки-17", розташованому в [ADDRESS] , загальною площею 18,0 м2; - 1/4 частина гараж-боксу № [NUMBER] у гаражно-будівельному кооперативі „Сонячна долина", розташованому в [ADDRESS], загальною площею 35,10 м2; визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 101,9 м2, житловою площею 66,90 м2; - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 103,5 м2, житловою площею 68,00 м2; - машиномісце, розташоване в підземній автостоянці в будинку [ADDRESS] , загальною площею 19,6 м2 в порядку поділу майна подружжя; визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , загальною площею 293,8 м2, житловою площею 98,70 м2; - земельну ділянку, площею 0,1114 га, кадастровий номер 1221455400:02:002:1891, розташовану у [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,15 га, кадастровий номер 1221455400:02:002:1890, розташовану у [ADDRESS] ; - паркувальне місце позиція 12, загальною площею 21,50 м2, розташоване у [ADDRESS] ; - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 170,5 м2, житловою площею 165,70 м2; - автомобільний бокс № [NUMBER] у гаражному кооперативі „Підземна автостоянка Позняки-17", розташованому в [ADDRESS] , загальною площею 18,0 м2; - автомобільний бокс № [NUMBER] у гаражному кооперативі „Підземна автостоянка Позняки-17", розташованому в [ADDRESS] , загальною площею 18,0 м2; - 1/4 частину гараж-боксу № [NUMBER] у гаражно-будівельному кооперативі „ [INFO] ", розташованому в [ADDRESS], загальною площею 35,10 м2 в порядку поділу майна подружжя, в задоволенні решти вимог було відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 4 974 428 грн. 22 коп. в рахунок компенсації вартості розподілу майна подружжя, в задоволенні стягнення решти суми було відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат (т.5, а.с.236-245). 14.10.2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про стягнення судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі (т.6, а.с.8-13). Дана заява була обгрунтована тим, що позивач [PERSON] просить ухвалити додаткове рішення з приводу позовної вимоги, яка розглядалась судом по суті, досліджувались судом докази, однак про її вирішення не зазначено у рішенні суду від 10.10.2024 року. Вказана вимога міститься під пунктом 7 прохальної частини заяви про уточнення позовних вимог від 25.04.2023 року, якою позивач просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 185 332 грн. 50 коп. в рахунок вартості 1/2 частини відчужених [PERSON] автомобіля „Toyota Camry", номер кузова [NUMBER] , 2003 року випуску та автомобіля „Toyota Camry", номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску. Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь 1 873 грн. 80 коп. судового збору, який був сплачений при подачі двох заяв про забезпечення позову та двох апеляційних скарг на дві ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2022 року та від 21.06.2023 року, а також 114 503 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив її задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні змісту заяви. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вимоги заяви не визнав, просив відмовити у її задоволенні в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №753/10302/20. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заяви частково у зв`язку з наступним. Згідно ч.1, ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Як вбачається із вказаної норми права вона містить вичерпний перелік підстав винесення додаткового рішення після проголошення рішення суду. 14.10.2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про стягнення судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі (т.6, а.с.8-13). Як вбачається з тексту заяви про уточнення позовних вимог від 25.04.2023 року (т.2, а.с.173-187) позивач [PERSON] в п.7 прохальної частини заяви просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 185 332 грн. 50 коп. в рахунок вартості 1/2 частини відчужених [PERSON] автомобіля „Toyota Camry", номер кузова [NUMBER] , 2003 року випуску та автомобіля „Toyota Camry", номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску (т.2, а.с.186). Відносно вказаної позовної вимоги суд розглядав справу по суті, розв`язував клопотання, заслуховував учасників справи, досліджував докази, представники сторін виступали в дебатах, однак рішення суду постановлено не було. За таких обставин суд вважає необхідним розв`язати дану вимогу у додатковому рішенні суду. Як встановлено судом, 4.12.1999 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №1135 (т.1, а.с.19). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.09.2021 року шлюб між сторонами по справі було розірвано (т.4, а.с.214-а - 215), яке набрало законної сили 5.11.2021 року (т.1, а.с.215). За змістом відповіді Головного сервісного центру МВС України від 25.11.2020 року 28.08.2013 року (т.1, а.с.167-168) [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу придбав автомобіль „Toyota Camry", номер кузова [NUMBER] , 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (т.5, а.с.95), який 4.03.2021 року ним був відчужений іншому власнику [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 4.03.2021 року (т.5, а.с.102-103). Також в період шлюбу з позивачем [PERSON] 28.07.2008 року був придбаний автомобіль „Toyota Camry", номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, а 31.08.2017 року вказаний транспортний засіб ним же було відчужено [PERSON] (т.1, а.с.167-168). Як передбачає ч.3, ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За приписами ч.2, ст.68 СК України розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Як зазначається у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі №125/2157/19 разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна. В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала. Вимога ж позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), і підстав для відступу від такої позиції не вбачається. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Він є сталим при вирішенні вказаного правового питання у спірних правовідносинах. Підстав для відступу від нього немає. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відчужував обидва автомобілі придбані в період зареєстрованого шлюбу без згоди позивача, включаючи і письмову згоду. Також відсутні докази, що відповідач діяв в інтересах сім`ї, оскільки як повідомили учасники справи на момент відчуження вказаних транспортних засобів сторони не підтримували шлюбно-сімейних відносин. За таких обставин позивач [PERSON] має право на отримання від відповідача компенсації за відчужені ним автомобілі в розмірі 1/2 частини від їх ринкової вартості. Як вбачається зі звіту оцінки майна, складеного 20.04.2023 року ТОВ „СТАРТ ІН БІЛДІНГ ГРУП", ринкова вартість автомобілю „Toyota Camry", номер кузова [NUMBER] , 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , становить 157 245 грн. (т.5, а.с.109-127). А ринкова вартість за звітом тієї ж установи від 20.04.2023 року автомобіля „Toyota Camry", номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску становить 213 420 грн. (т.5, а.с.128-148). Таким чином, 1/2 частина ринкової вартості двох автомобілів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як компенсація за відчуження в період шлюбу без згоди позивача розраховується наступним чином: (157 245 + 213 420) : 2 = 185 332 грн. 50 коп. Суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати у вигляді 1 873 грн. 80 коп. судового збору. За змістом п.1, ч.3, ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Як регулює ч.3, ст.134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до п.2, ч.2, ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] подав до суду інформацію про понесені позивачем судові витрати, приєднавши до неї копію договору про надання правової (правничої) допомоги №58-АБ від 17.03.2023 року, завдання (доручення) №1 від 17.03.2023 року, акт №1 від 1.05.2023 року про часткове виконання завдання (доручення) №1 від 17.03.2023 року, звіт про надану правничу допомогу за період з 17.03.2023 року по 30.04.2023 року, квитанції, рахунок №235 від 1.05.2023 року, акт №2 від 3.07.2023 року про часткове виконання завдання (доручення) №1 від 17.03.2023 року, звіт про надану правничу допомогу за період з 1.05.2023 року по 30.06.2023 року, квитанції, рахунок №237 від 3.07.2023 року, акт №3 від 26.02.2024 року про часткове виконання завдання (доручення) №1 від 17.03.2023 року, звіт про надану правничу допомогу за період з 1.07.2023 року по 26.02.2024 року, квитанції, рахунок №279 від 26.02.2024 року, акт №4 від 1.05.2024 року про часткове виконання завдання (доручення) №1 від 17.03.2023 року, звіт про надану правничу допомогу за період з 27.02.2024 року по 30.04.2024 року, квитанції, рахунок №289 від 1.05.2024 року, акт №5 від 31.07.2024 року про часткове виконання завдання (доручення) №1 від 17.03.2023 року, звіт про надану правничу допомогу за період з 1.05.2024 року по 31.07.2024 року, рахунок №303 від 31.07.2024 року, акт №6 від 14.10.2024 року про часткове виконання завдання (доручення) №1 від 17.03.2023 року, звіт про надану правничу допомогу за період з 1.08.2024 року по 14.10.2024 року, рахунок №316 від 14.10.2024 року, фільтровану виписку за період з 17.03.2023 року по 14.10.2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг) (т.6, а.с.15-55). Як регламентує ч.2, ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частина 4 цієї ж статті вказує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.4, ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. За приписами ч.8, ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Приймаючи до уваги складність справи, час та обсяг виконаних робіт адвокатом Бордаченком О.В., кількість судових засідань за його участю, враховуючи розумність та співмірність вартості виконаних робіт та розміру витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним задовольнити заяву представника позивача частково в розмірі 40 000 грн. в рахунок стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в задоволенні стягнення решти суми витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Outcome: partial