Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

10 жовтня 2024 року [PERSON] , через свого представника адвоката Глушкову О.І. звернувся в суд з позовом до Крижопільської селищної ради про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, у 1996 році він отримав право на вселення в житлове приміщення, а саме: квартиру [ADDRESS] , як син наймача [PERSON] на підставі ордеру № 667, виданого 05 січня 1996 року виконавчим комітетом Крижопільської селищної ради на підставі рішення виконавчого комітету селищної ради народних депутатів від 05.01.1996 року № 1. Відповідно до якого на вселення в житлове приміщення мала також його мати [PERSON] . [INFO] помер його батько [PERSON] ; [INFO] померла його мати [PERSON] . З 1996 року він постійно проживає у вказаній квартирі та користується нею, а з 14.01.2005 року зареєстрований у ній. З метою приватизації займаної ним квартири він звернувся до відповідача із заявою про видачу свідоцтва на право власності на житло. Однак відповідачем відмовлено йому з тих підстав, що будинок по [ADDRESS] не перебуває у власності Крижопільської селищної територіальної громади. Відповідно до архівного витягу Тульчинської районної військової адміністрації рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради народних депутатів № 1 від 05.01.1996 року затверджено протокол профспілкового комітету та адміністрації ПМК-109 про надання квартир, та вирішено видати ордер на вселення по [ADDRESS] [PERSON] на 1-но кімнатну квартиру [ADDRESS] , житлова площа 20,2 кв. м., склад сім`ї з особи. В подальшому відповідачем не було оформлено ні права власності, ні інше речове право на вказаний багатоквартирний будинок та не включено його до державного житлового фонду громади. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказані об`єкти нерухомості ні за ким не зареєстровано. Таким чином він не може приватизувати вказану квартиру. Разом з тим він з 1996 року і по даний час відкрито, безперервно, добросовісно володіє вказаним нерухомим майном, робить поточні ремонти, несе витрати по утриманню житла, сплачує комунальні послуги. Тому просить визнати за ним право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовільнити з підстав зазначених у позові та наголосила на тому, право власності ні на вказану квартиру, ні на вказаний будинок не зареєстровано, тому оформити право власності в інший спосіб не має можливості. Позивач постійно, добросовісно користується даною квартирою, тому відповідно до ст. 344 ЦК України набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову вказавши, що Крижопільська селищна рада не є відповідачем у даній справі, так спірка квартира не перебуває у комунальній власності у Крижопільській селищній раді, а її власником є ПМК № 109. Оскільки позивач проживає в даній квартирі на підставі правого титуту, а саме ордеру на вселення, тому визнати право власності за набувальною давністю не можна. Визнання права власності за набувальною давністю це безтитульне володіння майном. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 14.01.2005 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом із реєстру територіальної громади № 2024/006788602 від 11.06.2024 року. Відповідно до Ордеру на житлове приміщення № 667 від 05 січня 1996 року виконавчим комітетом селищної рали народних депутатів смт. Крижопіль, даний ордер виданий [PERSON] з сім`єю із 3-ох чоловік на право зайняття житлового приміщення житловою площею 20,2 кв. м, яке складається із 1-ї кімнати в квартирі ізольованій по адресу: [ADDRESS] . Ордер виданий на підставі рішення виконкому селищної Ради народних депутатів від 05 січня 1996 року №1. Склад сім`ї: [PERSON] квартиронаймач, [PERSON] жінка; [PERSON] . При вселені ордер здається у відповідну житлово експлуатаційну організацію. Ордер дійсний на протязі 30 днів. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.01.1987 року [PERSON] , в розділі «Батьки» вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2004 року). [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.08.2024 року). Відповідно до відповіді № 02-24/1657 від 06.09.2024 року, яка надана Крижопільською селищною радою будинок по [ADDRESS] не перебуває у власності Крижопільської селищної територіальної громади і тому видати свідоцтво про право власності [PERSON] на житло по вказаній адресі не належить до компетенції селищної ради. Відповідно до архівного витягу № 01-41/2977 від 03.09.2024 року, який виданий Тульчинської районною військовою адміністрацією Вінницької області згідно рішення №1 від 05.01.1996 року виконавчого комітету Крижопільської селищної ради народних депутатів Крижопільського району Вінницької області «Про затвердження протоколу засідання профспілкового комітету та адміністрації ПМК-109 про надання квартир» - розглянувши протокол профспілкового комітету та адміністрації ПМК-109 від 05.01.1996 року про надання квартир, виконкомом селищної ради народних депутатів, вирішив: 1. Затвердити протокол засідання профспілкового комітету та адміністрації ПМК-109 про надання квартир. 2. Видати ордера на вселення слідуючим громадянам: вул. Радянська № 23 [PERSON] на 1-но кімнатну квартиру [ADDRESS] , житлова площа 20.2 кв. м, склад сім`ї 3 особи. Згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 393712669 від 05.09.2024 року за параметрами пошуку право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження; адреса: [ADDRESS] відомості відсутні. Згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 393711280 від 05.09.2024 року за параметрами пошуку право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження; адреса: [ADDRESS] відомості відсутні. Відповідно до відповідей № № 940, 941 від 06 вересня 2024 року, які надані КП «Тульчинське МБТІ» - станом на 21.12.2012 року згідно архівних даних право власності на будинок [ADDRESS] та право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано, відповідно. Дані відомості дають суду зробити висновок, що право власності на квартиру\~ [ADDRESS] \~ні за ким не зареєстровано, власник майна відсутній. Згідно технічного паспорту, який виготовлений КП «Тульчинське МБТІ» 26.02.2024 року на замовлення [PERSON] , [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири 36.4 кв. м, житлова площа 20,4 кв.м. Згідно висновку ФОП « [PERSON] » - середньо-ринкова вартість квартири [ADDRESS] , станом на 16.04.2024 року складає 197\~869, 00 гривень. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями\~16,\~328 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За набувальною давністю право власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~про те, що правила\~статті 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК України\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Вказаний висновок зроблений судом з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18. Згідно з ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач вселився до квартири\~\~ [ADDRESS] на підставі ордеру на квартиру, виданого згідно рішення виконкому Крижопільської селищної ради народних депутатів 05 січня 1996 року. У вказаній квартирі позивач постійно проживав, а зареєстрований з 14.01.2005 року. Таким чином, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і з 1996 року, тобто понад 28 років, продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою [ADDRESS] , та позивач [PERSON] залишився єдиним уповноваженим власником вищевказаного житла, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved