Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, з позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк», якою просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] , суму безпідставно списаних коштів в розмірі 33295 гривень 20 копійок, але також просив зобов`язати відповідача списати всю заборгованість, яка виникла у зв`язку із списанням зазначених коштів, а також списати заборгованість по процентах та пені, яка виникла в результаті несанкціонованого зняття коштів із рахунків [PERSON] . Проте, за заявою представника позивача суд залишив позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача вчинити дії без розгляду. Стислий виклад позицій учасників спору. Аргументи позивача. 25.05.2023 року невідома особа зняла з банківської картки АТ КБ «Приват Банк», яка належить [PERSON] грошові кошти у розмірі 33295грн.20коп., що складаються з суми кредиту, який було їй надано відповідачем без її відома, згоди, волі та розпорядження, а також комісії за зняття цих коштів невідомою позивачкою особою, яка використала анкетні дані позивачки. [PERSON] зверталась до відповідача з проханням списати обліковану їй заборгованість, яка виникла не з її вини, проте відповідач у добровільному порядку відмовився це зробити, оскільки при знятті грошових коштів було правильно введено ПІН-код картки. Однак [PERSON] стверджує, що свій платіжний засіб (банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] ) та його реквізити, в тому числі ПІН-код, будь-яким третім особам не передавала, дану картку не втрачала, її дані не розголошувала, як і не давала будь-яких розпоряджень щодо видачі їй коштів у кредит. І оскільки їй продовжували дзвонити співробітники банку та вмовляли сплатити наявний борг, вона вже не втрималась все це пояснювати та сплатила увесь борг, який тепер просить повернути. Аргументи представника відповідача. 23.05.2023 року на [PERSON] , через Приват24 (мобільний додаток), було випущено кредитну картку та встановлено кредитний ліміт в сумі 34000 грн., з якої 25.05.2023 року були зняті кошти: з банкомату А2404474 (м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 25а); з терміналу 50100265 ОщадБанку (м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 21) та з банкомату CAVI9381 (м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 13). По наявним фотоматеріалам з банкомату CAVI 9381 було встановлено особу, яка знімала кошти з використанням смарт-годинника, зокрема це був клієнт банку [PERSON] , який також був зафіксований при знятті коштів з картки іншого клієнта банку [PERSON] (іпн [NUMBER] , пригода СБ ІТ № 21173, службова перевірка, к.д. 7699925). Службовим розслідуванням банку було встановлено, що по карті [NUMBER] (яка належить позивачці) генерувався PIN-код, кошти по карті знято безконтактно (NFS) через гаманець Google Pay (токен [NUMBER]) з введенням пін-коду. Згідно вибірки «ZMNPIN» PIN-код по карті [NUMBER] [PERSON] генерувався 2 рази: 2023-05-23 22:11:46 - під час випуску карти та 2023-05-25 16:02:52 - при знятті коштів; також було встановлено, що у період з 23 по 25 травня 2022 року в «Приват24», під акаунтом [NUMBER] (телефон клієнта [PERSON] ) зафіксовано входи з нетипового для неї засобу, а саме: [NUMBER] , 23-05-2023 22:08:30 та 22:10:33 PHONE GALAXY TAB A (8.0"2019) Samsung. (Типовий для клієнта [NUMBER] , 25.05.2023 16:00:36. Phone M2101K6G Redmi). Проте логін та пароль не змінювалися, тобто зловмисник володів статичним паролем на вхід в «Приват24», і дана інформація суперечить показам позивачки щодо нерозголошення нею конфіденційної інформації. Наявні повідомлення з «Архіву повідомлень» про авторизацію в Приват24, випуск карти та збільшення кредитного ліміту, наступні: 2023-05-23 22:07:37 контакт проведено (ОК) [NUMBER] P24AOS2 authorization IVR; 2023-05-23 22:08:30 у роботі (IN) [NUMBER] надіслали форму підтвердження сесії до Приват 24. 2023-05-23 22:09:30 допомога онлайн (підтверджує) (O1) [NUMBER] підтвердили вхід у Приват 24; 2023-05-23 22:09:32 контакт проведено (ОК) [NUMBER] cloudacsk IVR - випуск карти підтверджено по дзвінку на номер телефону. Отже, авторизація в акаунті Приват 24 [PERSON] відбувалась на фішинговому сайті, ймовірно, після того, як вона при спробі проведення верифікації на сторонньому сайті перейшла по наданому гіперпосиланню, яке надійшло їй від шахраїв, після чого вона ввела свій логін та пароль в Приват24, після чого самостійно підтвердила авторизацію в Приват24 через дзвінок банку, який надійшов 23.05.2023 року о 22:07:37 годині в IVR-виклику на фінансовий номер [NUMBER] мобільного телефону клієнта, з натисканням цифри 1, що збігається з часом входу в акаунт Приват24 клієнта з мобільного пристрою Galaxy TAB A (8.0" 2019) SAMSUNG (ідентифікатор банку CAB9C7DFE133BC9B), який належить шахраям. Тобто вже на цій стадії клієнтка повідомила стороннім особам-шахрям інформацію, за допомогою якої шахраї змогли увійти в її акаунт Приват24 та активувати карту в гаманці Google Pay. Клієнтка самостійно з власної волі, не звернувши увагу, перейшла за посиланням на фішинговий сайт Приват24, де під час верифікації внесла власну персональну інформацію, зокрема фінансовий номер телефону [NUMBER] , пароль доступу у Приват 24, а також під час дзвінка банку підтвердила вхід у Приват 24 під власним акаунтом. Тобто, повідомивши стороннім особам-шахраям інформацію за допомогою якої шахраї змогли зайти в її Приват 24, випустити віртуальну карту [NUMBER] , підняти кредитний ліміт та здійснити 25.05.2023 року зняття коштів на загальну суму 32015 грн. (+1280 грн. комісія банку) безконтактно через гаманець Google Pay з введенням ПІН-коду в банкоматах та терміналі м. Вінниця. Отже, списання грошових коштів з рахунку позивача було здійснено на підставі її дистанційного розпорядження. Що надійшло до банку з допомогою систем дистанційного обслуговування, тому здійснене банком списання грошових коштів не може вважатись безпідставним. Також, триває кримінальне провадження за зверненням позивача, за результатами якого мають бути встановлені відповідні факти або особи, що здійснили протиправні дії, якщо такі мали місце. Встановлені судом обставини. Відповідно до талону-повідомлення Єдиного обліку № 5317 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію встановлено, що 25.05.2023 року о 21 год. 25 хв. поступило повідомлення зі служби «102» та електронне звернення ДКП № 297289 від [PERSON] , [INFO] про те, що 25.05.2023 року через мобільний застосунок «Приват 24» невідома особа оформила кредитну картку банку «Приват Банк» на її ім`я та в подальшому зняла з неї грошові кошти в сумі 33295 грн. 20 коп., у банкоматах та супермаркетах «АТБ», що в м. Вінниця (а.с. 9 том 1). Разом з цим [PERSON] також звернулась з заявою до начальника Коломийського РВП ГУПН в Івано-Франківській області, в якій зазначила вищевказане (а.с. 10 том 1). Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань було відкрито кримінальне провадження № 12023091180000518 за заявою [PERSON] , за ч.4 ст.185 КК України (а.с. 13 том 1). І на момент прийняття судом цього рішення, жодна із сторін не надала суду доказів завершення даного кримінального провадження з будь-яким результатом. 01.06.2023 року [PERSON] звернулась з заявою до Голови правління ПАТ КБ «Приват Банк» в якій зазначала, що 25.05.2023 року приблизно о 17 год. вона виявила, що в додатку «Приват24» прийшло повідомлення про зняття коштів з її банківської картки, оформленої в Приватбанку для виплат. Загальна сума коштів дорівнювала 33295грн.20 коп., у зв`язку із чим вона негайно зателефонувала на гарячу лінію Приватбанку, де їй було повідомлено що це саме вона оформила кредитну картку Універсальна і дійсно було здійснено зняття готівкових грошей в банкоматах міста Вінниця та оплата в магазині «АТБ» міста Вінниця на загальну суму 33295грн.20коп. (а.с.7 том 1). Тут же, вона повідомила що жодну кредитну картку не оформляла, кошти не знімала, оскільки в той момент знаходилась в місті Івано-Франківськ. Будь-які дії щодо авторизації вона не проводила, ні смс - повідомлення, ні дзвінок від банку їй не надходили, усі операції відбулись без її підтвердження та відома. Жодної особистої інформації, персональних даних, банківських реквізитів, в тому числі номер банківської карти вона нікому не передавала. Жодних покупок в інтернет-магазинах вона не здійснювала кошти теж не перераховувала на підозрілі сайти, окрім оплати житлово-комунальних послуг (а.с. 7 том 1). Однак їй була надана відповідь від АТ КБ «ПриватБанк» про те, що банк не може повернути їй кошти, оскільки 25.05.2023 року з її платіжної картки були зняті грошові кошти та було правильно введений пін-код картки. А фотоматеріали, які вона запитувала надаються тільки за запитом контролюючих органів (а.с. 11,12 том 1). З виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] вбачається, що до цього рахунку була випущена картка № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт 34000 грн. (а.с. 15 том 1, з урахуванням відзиву на позову), і що з цього рахунку було здійснено наступні операції: 25.05.2023 року о 16 год. 18 хв., 16 год. 19 хв., 16 год. 20 хв., та 16 год. 21 хв. - зняття готівки в банкоматі, який розташований на [ADDRESS] на суму 5000 грн. кожного разу; 25.05.2023 року о 16 год. 26 хв., покупка в магазині 1052 в м. Вінниця на суму 5015 грн. 20 коп.; 25.05.2023 року о 16 год. 40 хв. зняття готівки в банкоматі DN00 [ADDRESS] в розмірі 7000 грн. Разом з цим за кожну з вищевказаних операцій було стягнута комісія банку у розмірі 200 грн. за кожну операцію, окрім останньої, за яку стягнуто комісію у розмірі 280 грн. (а.с. 14 том 1). Таким чином, загальна сума знятих з рахунку [PERSON] грошових коштів склала 33295грн.20коп. Відповідно до даних службової перевірки в АТ КБ "ПриватБанк" щодо несакційонованого зняття коштів з карткового рахунку клієнтки [PERSON] (пригода СБ ІТ №21595) було встановлено, що по наявним фотоматеріалам з банкомату CAVI 9381 особою, яка знімала грошові кошти з використанням смарт-годинника виявився клієнт банку [PERSON] . Вказана особа також зафіксована при знятті коштів з картки іншого клієнта банку [PERSON] (іпн [NUMBER] , пригода СБ ІТ № 21173, службова перевірка, к.д. 7699925). Аналізом проведених транзакцій (додаток) через адмінку «PanLike» встановлено, що по картці [NUMBER] ( [PERSON] ) генерувався PIN-код, кошти по карті знято безконтактно (NFS) через гаманець Google Pay (токен [NUMBER]) з введенням пін-коду. Згідно вибірки «ZMNPIN» PIN-код по карті [NUMBER] генерувався 2 рази: 2023-05-23 22:11:46 - під час випуску карти, 2023-05-25 16:02:52 - при знятті коштів. Аналізом логів входів за 23-25.05.2022 року в «Приват24», під акаунтом [NUMBER] клієнта [PERSON] відбувались входи з нетипового для неї девайса, а саме: [NUMBER] , 23-05-2023 22:08:30 та 22:10:33 PHONE GALAXY TAB A (8.0"2019) Samsung. Типовий для клієнта [NUMBER] , 25.05.2023 16:00:36. Phone M2101K6G Redmi. Проте логін та пароль не змінювалися, тобто зловмисник володів статичним паролем на вхід в «Приват24» (а.с.79-83 том 1). Однак суд не згоден із тим, що усі викладені вище і вказані відповідачем обставини дійсно мали місце, окрім того, що гроші з рахунку позивачки дійсно знімала не вона (що підтверджуються фото, зробленими з відеокамери з банкомату - а.с.127-129 т.1) та тієї обставини, що входи у акаунт позивачки у Приват 24 здійснювались із застосуванням технічних пристроїв, які нею ніколи не використовувались для цього. Суд не може погодитись із тим, що вказані відомості підтверджують, як вказував відповідач розголошення позивачкою конфіденційної інформації, зокрема її пін-коду до картки, паролю та логіну для входу у її акаунт у Приват 24. Разом з цим, представниця відповідача також наполягала на тому, що під час службової перевірки щодо несакційонованого зняття коштів з карткового рахунку [PERSON] (пригода СБ ІТ №21595) працівниками банку за наявними повідомленнями з «Архіву повідомлень» про авторизацію в Приват24 було встановлено, що випуск картки та збільшення кредитного ліміту мало місце за таких обставин: 2023-05-23 22:07:37 Контакт проведено (ОК) [NUMBER] P24AOS2 authorization IVR; 2023-05-23 22:08:30 У роботі (IN) [NUMBER] надіслали форму підтвердження сесії до Приват 24; 2023-05-23 22:09:30 допомога онлайн (підтверджує) (O1) [NUMBER] підтвердили вхід у Приват 24; 2023-05-23 22:09:32 контакт проведено (ОК) [NUMBER] cloudacsk IVR - випуск карти підтверджено по дзвінку на фінансовий номер телефону. За інформацією вибірки «Funnum» встановлено, що фінансовий номер [NUMBER] [PERSON] в період 23-25.05.2023 року не мінявся. У зв`язку із чим, авторизація в акаунті Приват24 клієнта [PERSON] , відбулась на фішинговому сайті, ймовірно, після того, як вона при спробі проведення верифікації на сторонньому сайті перейшла по наданому гіперпосиланню, яке надійшло їй від шахраїв, ввела свій логін та пароль, після чого самостійно підтвердила авторизацію в Приват 24 через дзвінок банку, який надійшов 23.05.2023 року о 22 год.07. хв. 37 сек. в IVB-виклику на фінансовий номер [NUMBER] її мобільного телефону, з натисканням цифри 1, що збігається з часом входу в акаунт Приват 24 [PERSON] , з мобільного пристрою Galaxy TAB A (8/0 2019) Samsung (ідентифікатор банку САВ 9С7DFE133BC9B), який належить шахраям. Тобто вже на цій стадії [PERSON] повідомила стороннім особам-шахраям інформацію, за допомогою якої шахраї змогли увійти в її акаунт у Приват24 та активувати карту в гаманці Google Pay (а.с.79-83 том 1). Однак вказані відомості Банку, оскільки вони не підтверджуються будь-якими належними, достовірними та допустими доказами, суд не може визнати належними і такими, що об`єктивно вказують на те, як саме відбулись події, і тим більше що вони були саме такими, як допускає відповідач. Більш того, зазначена Банком версія подій не узгоджується та прямо протирічить роздруківці з`єднань абонентського номеру [PERSON] ( [NUMBER] ), що надана ПрАТ "ВФ Україна", яке є третьою особою, яка не заінтересована у результаті цієї справи, і за якою (а.с.239-246 т.1): - 23.05.2023 року о 20 год. 18 хв. 26 сек. був здійснений вихідний дзвінок на номер телефону [NUMBER] (як зазначила позивачка у показах вона дзвонила своїй доньці); - 23.05.2023 року о 20 год. 24 хв. 30 сек. поступив вхідний дзвінок з того ж номеру (як зазначила позивачка у показах, донька їй дзвонила); - 23.05.2023 року о 22 год. 58 сек. позивачка користувалась мережею Інтернет, а 23.05.2023 року о 22 год. 07 хв. 47 сек. та 22 год. 09 хв. 40 сек. їй були здійснені вхідні дзвінки з номеру телефону [NUMBER] (який користуються працівники ПриватБанку, що підтверджується фотокопією переписки адвоката позивачки з чату з Call-центром Приватбанку (а.с.27 том 2); - 23.05.2023 року о 22 год. 11 хв. 16 сек. позивачка користувалась мережею Інтернет; - 24.05.2023 року о 13 год. 21 хв. 26 сек. був здійснений вхідний дзвінок від абонента [NUMBER] (який належить дочці позивачки (покази [PERSON] , в якості свідка); - 24.05.2023 року о 14год. 01хв. 47сек. був здійснений вихідний дзвінок на номер телефону [NUMBER] (який належить матері позивачки (покази [PERSON] , в якості свідка); - 25.05.2023 року о 14 год. 14 хв. 45 сек. та 14 год. 26 хв. 32 сек. було здійснено вихідні дзвінкі на номер телефону [NUMBER] (який належить дочці позивачки (покази [PERSON] , в якості свідка); - 25.05.2023 року о 15 год.05 хв. 37 сек. та 15год.26хв.31сек. був здійснений вихідний виклик без відповіді на номер телефону [NUMBER] та дзвінок на номер [NUMBER] ; - 25.05.2023 року о 16 год. 01 хв. 43 сек. було здійснено вихідний виклик на номер телефону [NUMBER] (який належить дочці позивачки (покази [PERSON] , в якості свідка). Суду надано відповідачем копію Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка як вказував відповідач є договором, який укладено з [PERSON] 23.05.2024 року (а.с. 103-126 том 1). Однак цей докумет не містить підпису [PERSON] , ні власноручного, ні цифрового, тому суд не згоден із тим, що наданий суду документ підтверджує укладення з [PERSON] договору 23.05.2024р. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» станом на 24.07.2023 року [PERSON] заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» немає (а.с. 186 том 1), що також підтверджується клопотанням [PERSON] , якй діє в інтересах [PERSON] , в якому він зазначав, що [PERSON] була змушена провести оплату заявлених нею у позові грошових коштів, у зв`язку із постійними дзвінками від співробітників банку (а.с. 40 том 1). У судовому засіданні також була допитана [PERSON] у якості свідка, яка вказала, що: 25.05.2023 року з 09 години вона була на роботі. О 12-13 год. вона поїхала в м. Івано-Франківськ по особових справах, а потім до доньки. Через деякий час їй прийшло СМС повідомлення на телефон і вона побачила повідомлення про зняття коштів. У зв`язку із чим вона зайшла у застосунок Приват 24 і побачила, що були зняті кошти з картки. Після чого вона одразу подзвонила на телефон (гарячу лінію) Приват Банку і їй було повідомлено, що вона оформила кредитну картку (віртуальну) і зняла грошові кошти. Але зазначила, що не відкривала такої картки та зазначила, що колись у неї була пластикова картка, якою вона не користувалась і закрила її у відділені банку. Також вказала, що картку заблокували тільки на другий раз її дзвінка у той же день. Ввечері у той же день вона звернулась в поліцію з онлайн заявкою. До того, вона 2 тижні була за кордоном та будь-кому паролі до картки та логін і пароль від акаунту у Приват 24 не передавала, як і дані по картці. На електронну адресу та мобільний телефон не надходило повідомлення з будь-яких сайтів. Також в інтернет мережі ніколи не вводить дані з картки бо не користується ним для цієї мети. Разом з цим зазначила, що [PERSON] їй не знайомий і з таким ніколи не спілкувалась. Також вказала, що 25.05.2023 року їй надійшло повідомлення на мобільний телефон від Приват Банку яке було відображено на головному екрані із малим змістом, але вона не заходила саме в це повідомлення. Зазначила, що не пам`ятає коли саме воно надійшло, однак їй не дзвонили з будь-яких не знайомих номерів чи Приват Банку. Надалі вона відкрила застосунок Viber у вкладці Бізнес-чат, в якому обрала повідомлення від банку в якому зазначалось про списання грошових коштів двічі. Вказала, що живе з чоловіком і сином в яких мобільні телефони Redmi, мобільного телефону марки Samsung ні у кого не має. В інтернеті вона нічого не замовляла і не придбала, заходила в період часу з 23.05.2023 року по 25.05.2023 року в застосунок Приват24 з метою оплати комунальних послуг. Хто їй телефонував за номером [NUMBER] вона не пам`ятає. Оцінка суду щодо права позивача. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). В силу ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, а також виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. А відповідно до ч.3 ст.1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Разом з цим, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу (ч.1 ст.1069 ЦК України). Проте згідно з ч.1 ст.1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Отже, за вказаними нормами цивільного кодексу, який є основним актом цивільного законодавства, перерахування чи видача грошових коштів з рахунку клієнта, у тому числі на умовах кредиту, банк може здійснити тільки на підставі розпорядження клієнта, який є володільцем рахунку. Також суд враховує, що згідно з п.п. 2-4 ч.20 ст.38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. А відповідно до пунктів 1,6,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Проте користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Встановлені судом обставини вказують на те, що як тільки позивачка дізналась про зняття з її рахунку 25.05.2023р. грошових коштів, вона одразу у цей же день повідомила засобами телефонного зв`язку відповідача на створену для цього "Гарячу лінію" (що ним не оспорювалось). Але відповідач вже мав зафіксовану у його системі, але не перевірену, і ніяк не проаналізовану до її звернення інформацію про вхід в акаунт позивачки 23.05.2024р. у систему Приват 24 іншою особою, з іншої ІР адреси, з іншого населеного пункту та з використанням іншого технічного засобу, який не є типовим для позивачки, а також мав інформацію і про заявку на отримання кредиту розміром 34000 гривень, оформлену таким самим не типовим для позивачки способом, і про зняття готівки в іншому населеному пункті, з використанням нетипового технічного засобу, між чим був проміжок дві доби, однак відповідач не вжив з власної ініціативи жодних розумних, але можливих заходів для з`ясування такої розбіжності у самої позивачки до списання грошових коштів з її рахунка, та перевірки особи, яка зробила відповідні розпорядження від імені позивачки, знаючи при цьому її мобільний номер телефону, який нею не змінювався. В силу положеннь ч.2 ст.614 ЦК України, і оскільки перерахування та видача коштів з рахунку клієнта за розпорядженням тільки клієнта, а не іншої особи - це обов`язок банку, відсутність своєї вини у порушенні свого обов`язку щодо здійснення видачі грошових коштів виключно за розпорядженням клієнта, повинен доводити саме банк, а не клієнт банку. Однак, відповідач не навів і не забезпечив суд доказами того, що здійснені ним 25.05.2024р. видачі грошових коштів у розмірі 32015 гривень 20 копійок були здійснені саме за розпорядженням позивачки і що у здійсненні таких дій, немає його вини. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. І тому суд відзначає, що позивачка, як користувач не несе відповідальності за здійснення відповідачем вказаних вище платіжних операцій, оскільки електронний платіжний засіб було використано без його фізичного пред`явлення нею, як користувачем, і оскільки банком не доведено, що дії чи бездіяльність позивачки призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, що давало би змогу ініціювати вказані платіжні операції. Тут суд нагадує, що згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. І відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Схожі висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22. Висновки суду. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини і норми права, які підлягають застосуванню суд вважає, що відповідач дійсно порушив право позивачки, як споживача банківських послуг, на виконання відповідачем свого зобов`язання за договором банківського рахунку належним чином, тобто здійснення перерахування і видачу грошових коштів з рахунку позивачки виключно на підставі саме її розпоряджень, а не інших осіб. Що, у свою чергу призвело до безпідставного списання 25.05.2024р. з її рахунка грошових коштів у розмірі 33295грн.20коп. (з яких: 32015грн.20коп. - це гроші у вигляді кредиту, а 1280грн. - це комісія банку) та майнової шкоди для неї, яку вона зазнала у зв`язку із цим, оскільки сплатила банку всю вказану суму заборгованості (а.с.186,191,195,204 т.1, 191), яка утворилась не з її вини. Як вже вказувалось, згідно з ч.1 ст.1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Однак, оскільки банком цього самостійно зроблено не було, а позивачка сплатила банку 33295грн.20коп., тобто грошові кошти, які банк повинен був зарахувати на її рахунок самостійно, на підставі ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 і ч.2 ст.5 ЦПК України, порушене право позивачки підлягає судовому захисту і відповідно до способу захисту, який визначено позивачкою у позові шляхом стягнення з відповідача 33295грн.20коп. Вказаний спосіб захисту відповідає змісту порушеного права, характеру дій відповідача якими це право було порушено та наслідкам, що спричинені цим порушенням. Отже позов підлягає задоволенню повністю. Щодо судових витрат у вигляді судового збору. З огляду на те, що позов підлягає задоволенню на користь позивача, але вона звільнена від сплати судового збору, в силу положень частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача у дохід держави Україна, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок, як сума судового збору. Витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. А згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Тож враховуючи це і оскільки суд задовільнив позов на користь позивача, з відповідача дійсно можуть бути стягнені понесені витрати на професійну правничу допомогу. В силу положень частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на положення частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представник долучив до матеріалів справи на підтвердження розміру витрат: договір-доручення на ведення справ від 29.06.2023р. (а.с.16 т.1), Акт виконаних робіт за договором від 29.06.2023 року (а.с.17 том 1), квитанцію (а.с.18 том 1). З вказаних документів вбачається, що вартість однієї робочої години становить 2000 гривень. Разом з цим адвокат надав, а позивач отримав такі види правничої допомоги: консультація 2 години, складання позовної заяви і заяви про забезпечення позову 3 години (а.с.17 том 1). Тобто адвокат надав послуги протягом 5 годин, які він оцінив 10000 грн. Але суд відзначає, що на підставі п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, надані суду документи не підтверджують пов`язаність із цією справою надання консультації і витрачання на неї 2 годин, а також складання адвокатом заяви про забезпечення позову. Однак, складання позовної заяви протягом 2 годин, варітстю 4000 гривень суд вважає витратами, які грунтуються та відповідають ч.2 ст.137 ЦПК України. Підстав для зменшення цих витрат (4000 гривень), не має, оскільки для застосування судом ч.4 ст.137 ЦПК України відповідач заяву не подавав. І тому, з огляду на викладене, суд вважає що до стягнення із відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень. Щодо повного тексту рішення суду. Оскільки протягом строку виготовлення повного тексту рішення, у суді припинялось постачання електричної енергії, суд зміг виготовити повний текст рішення тільки 05.12.2024 року. Отже,

Outcome: approved