Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

19.09.2023 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заяво до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона народилась [INFO] . У свідоцтві про народження її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Спільне сімейне життя у батьків не склалося, і у 1982 році її матір уклала шлюб з [PERSON] . Після шлюбу прізвище матері змінено на « [PERSON] ». На момент реєстрації її матір?ю шлюбу із [PERSON] , їй було 7 (сім) років. Отже, з раннього дитинства [PERSON] виховував її як доньку, був її вітчимом, все життя вона вважала його своїм батьком. У шлюбі її матері і померлого [PERSON] народилася донька, [PERSON] , [INFO] , яка була їй сестрою по матері. У 1998 році вітчимом, [PERSON] , була отримана у власність квартира за адресою: [ADDRESS] . На момент отримання вітчимом квартири, позивачу було 23 роки, вона вже була одружена, і мешкала за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] . У квартирі, яка належала її бабусі, і де вони всією родиною із мамою, вітчимом і сестрою мешкали до отримання вітчимом квартири по [ADDRESS] . 04.08.2007 року, сестра, [PERSON] загинула у ДТП. Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори, 29.02.2008 року, засвідчується факт набуття батьками, [PERSON] та [PERSON] , 1/3 частини квартири, яка належала їхній померлій доньці, [PERSON] . [INFO] померла її мати, [PERSON] , Після відкриття спадщини за фактом смерті матері, [PERSON] , її чоловіком і нею, як спадкоємцями першої черги за законом, був укладений договір про поділ спадкового майна від 08.11.2018року, посвідчений державним нотаріусом, за умовами якого, частка квартири [ADDRESS] переходить до [PERSON] . Тобто, за укладеним договором про поділ спадкового майна після смерті матері, вона відмовилася від своєї частки у спірній квартирі на користь [PERSON] , з метою уникнення дольової власності. Відповідно, свідоцтвом про право на спадщину за законом було засвідчено факт набуття [PERSON] частини квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті своєї дружини, [PERSON] . [INFO] [PERSON] , [INFO] помер. Станом на момент смерті, [INFO] , вітчим, [PERSON] , був одноособовим власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вона у встановленому законодавством порядку, звернулася із заявою про прийняття спадщини. Спадкова справа заведена приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим С.Д. 20.03.2023 року. Інших спадкоємців у померлого немає. Із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. 04.08.2023 року позивач отримала постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що така нотаріальна дія як видача Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , не може бути вчинена, у зв?язку з тим, що [PERSON] не надано документу, що підтверджує родинні відносини між нею та [PERSON] . Довести родинні відносини між ними не виявляється за можливе у зв?язку із відсутністю відповідних документів. Крім того, зазначає, що з січня 2018 року вона постійно мешкала у спірній квартирі, оскільки, в січні 2018 року її мати захворіла, почала потребувати догляду, а в березні 2018 року померла. Вона залишилася із вітчимом, який важко переживав втрату дружини, боявся залишатися один. Після смерті матері на фоні стресу, його здоров?я також погіршилося, і вона допомагала йому у побуті, з 2018 року вони були пов?язані із померлим взаємними правами та обов?язками, постійно проживали однією родиною, вели з ним спільне господарство, вона оплачувала і продовжує оплачувати комунальні послуги, після смерті вітчима поховала його. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 року, головуючим по справі визначено суддю [PERSON] . Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В. від 22.09.2023 року заяву про самовідвід судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Тетяни Валеріївни задоволено. Позовну заяву [PERSON] до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини передано на розгляд іншому судді, визначеному в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Муратову С.О. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2023 року матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2024 року, головуючим у справі визначено суддю Олійника О.О. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.03.2024 року цивільну справі прийнято до розгляду за правила загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2024 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Нетудихата Д.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Клопотова Станіслава Давидовича належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Продовжено підготовче судове засідання. 26.08.2024 року на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2024 року про витребування доказів, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов С.Д. направив на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] на 09 аркушах. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.09.024 року закрито підготовче судове провадження, справу призначено у судове засідання. У судовому засіданні позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, надали відповідні пояснення. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні розписки про отримання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що свідчить про належне його повідомлення, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Згідно з п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ураховуючи одночасне існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, які були надані у судовому засіданні, допитавши свідка, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.07.1975 року народилась позивач у справі, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] мати позивача [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований 10.12.1982 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Як пояснила у судовому засіданні позивач, на момент реєстрації її матір?ю шлюбу із [PERSON] , їй було сім років. З раннього дитинства [PERSON] виховував її як доньку, був її вітчимом, все життя вона вважала його своїм батьком. У шлюбі матері позивача і [PERSON] народилася донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яка була зведеною сестрою позивача по матері. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 2008 року, [PERSON] (вітчим позивача), [PERSON] (мати позивача) та [PERSON] (зведена сестра позивача) отримали у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції, зведена сестра позивача [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори, 29.02.2008 року, засвідчується факт набуття [PERSON] та [PERSON] , 1/3 частини квартири, яка належала їхній померлій доньці, [PERSON] . Отже, після смерті зведеної сестри позивача, частки [PERSON] та [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] були наступними: [PERSON] - частина квартири, [PERSON] - частина квартири. [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , [INFO] , що посвідчується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 20 березня 2018 року. Після смерті матері позивача, між [PERSON] (вітчимом позивача) та позивачем, [PERSON] , як спадкоємцями першої черги за законом, був укладений договір про поділ спадкового майна від 08.11.2018 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори Лебедєвою Н.В. Так, за умовами Договору про поділ спадкового майна від 08.11.2018 року, частка квартири [ADDRESS] переходить до [PERSON] . [INFO] [PERSON] , [INFO] помер, даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 20.03.2023 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Клопотова С.Д. із заявою про прийняття спадщини. Проте, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачу [PERSON] у видачі Свідоцтва про права на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , відмовлено, у зв?язку з тим, що [PERSON] не надано документу, що підтверджує родинні відносини між нею та [PERSON] . Довести родинні відносини між позивачем та її померлим вітчимом не виявляється за можливе у зв?язку із відсутністю відповідних документів, тому позивач була вимушена звернутись до суду з даним позовом. 26.08.2024 року на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2024 року про витребування доказів, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов С.Д. направив на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] на 09 аркушах. Відповідно до копії спадкової справи, 21 березня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса ХМНК Клопотова С.Д. з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці померлого з заявами про прийняття спадщини або з заявами про відмову у прийняття спадщини не звертались. У судовому засіданні позивач пояснила, що з січня 2018 року вона постійно мешкала у спірній квартирі, оскільки, в січні 2018 року її мати захворіла, почала потребувати догляду, а в березні 2018 року померла. Вона залишилася із вітчимом, який важко переживав втрату дружини, боявся залишатися один. Після смерті матері, на фоні стресу, його здоров?я також погіршилося, і вона допомагала йому у побуті, з 2018 року вони були пов?язані із померлим взаємними правами та обов?язками, постійно проживали однією родиною, вели з ним спільне господарство, вона сплачувала і продовжує сплачувати комунальні послуги, після смерті вітчима поховала його. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт проживання позивача [PERSON] з її померлим вітчимом [PERSON] з 2018 року, пояснила суду, що вона є подругою позивача у справі та добре знає родину. Часто приходила в гості позивача за адресою: [ADDRESS] , де остання мешкала разом із своїм вітчимом. В них були теплі сімейні відносити, як у батька та доньки. Їй відомо, що [PERSON] хворів, а [PERSON] за ним доглядала. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» - при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю суд бере до уваги такі обставини: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази). Стаття 1268 ЦК України вказує, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем, на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Факт спільного проживання заявника [PERSON] з померлим вітчимом [PERSON] на час його смерті не менше п`яти років підтверджується: договором про поділ спадкового майна між позивачкою та померлим, копіями фотокарток про спільне проведення часу, , квитанціями про сплату комунальних платежів, показаннями свідка [PERSON] , яка засвідчила, що [PERSON] , дійсно з 2018 року до дня смерті [PERSON] постійно проживала з ним за адресою [ADDRESS] , за яким вона доглядала та вели спільне підсобне господарство. [PERSON] провела похорони померлого вітчима [PERSON] за свій рахунок. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що поданими заявником доказами доведено, що [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] на день його смерті більше п`яти років, з 2018 року, за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем для заявника має правовстановлююче значення. Факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] по день його смерті більше п`яти років не оспорюється, не спростовується та не ставиться під сумнів. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Враховуючи подані докази, суд дійшов висновку, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] на день смерті останнього є доведеним, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється судом в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved