Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

На підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2024 року, яка 29.03.2024 набула чинності (а.с.56), про зміну підсудності справи на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України - до суду надійшла вказана цивільна справа, в якій позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії №555190753445 від 24.06.2023 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» у розмірі 31528,80 грн., з яких 12000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 19528,80 грн. - заборгованість за процентами, право вимоги за якою перейшло до позивача на підставі договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 року. Також просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 3028,00 грн. та 9000,00 грн. витрат на правову допомогу у порядку ст.137 ЦПК України. Позивач у позовній заяві також надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 13.05.2024 року справу було прийнято до свого провадження та відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.60). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.62), відповідач вказану ухвалу отримав у відповідності до п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.63). Заяви, клопотання у справі від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідач не подавав відзив на позовну заяву. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 24.06.2023 року в електронній формі згідно норм Закону Україну «Про електронну комерцію» був укладений договір кредитної лінії №555190753445, укладений між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія», відповідно до якого відповідачу було надано можливість користуватися грошовими коштами первинного кредитора у ліміті до 12000,00 грн. строком на 60 календарних днів з моменту перерахування коштів зі сплатою 1,00% за кожен день користування кредитом від фактичної суми грошових коштів у період з 24.06.2023 року до 23.07.2023 року та 2,71% за кожен день користування кредитом від фактичної суми грошових коштів у період з 24.07.2023 року до 22.08.2023 року, які відповідач зобов`язаний був повернути первинному кредитору. Акцептування отримання коштів відповідачем з боку первинного кредитора відбулося у день підписання договору 24.06.2023 року (а.с.5-14). Грошові кошти у розмірі 12000,00 грн. були надані відповідачу первинним кредитором на картку відповідача, вказану у договорі, що підтверджується листом сервісу онлайн платежів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.02.2024 року №3162 (а.с.27, зворотній бік). 18.12.2023 року між первинним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу №18/12-2023 (а.с.31-32) з урахуванням додаткового договору №1 до вказаного договору від 21.12.2023 року (а.с.33), відповідно до якого вимоги щодо відповідача перейшли позивачу на суму 31528,00 грн., з яких 12000,00 грн. - сума виданого кредиту та 19528 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що підтверджується як копіями реєстру боржників до договору факторингу (а.с.34-35), так і витягом з реєстру боржників щодо відповідача з порядковим номером 20345 (а.с.36), враховуючи, що позивач виконав умови договору факторингу від 18.12.2023 року, сплативши обумовлену в договорі ціну для того, аби він міг вважатися таким, який діє, суму у розмірі 1100000,00 грн. (а.с.33, зворотній бік). Вирішуючи справу по суті, суд зазначає, що вимоги до відповідача позивач отримав у визначений законодавством спосіб, заявлені вимоги відповідають фактичним обставинам справи, а нарахована заборгованість відповідає умовам укладеного між первинним кредитором та відповідачем договору кредитної лінії №555190753445 (а.с.28, зворотній бік - 29). При цьому договір між сторонами припинився 22.08.2023 року та після цієї дати проценти відповідачеві не нараховувалися. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі відповідно до заявлених до відповідача вимог, а відповідно стягує судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви у повному обсязі. В той же час суд не погоджується із заявленими вимогами щодо стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними. 15.02.2022 року укладено договір №15-02/2024 про надання правової допомоги між адвокатським об`єднанням «Лігал ассістанс» та позивачем (далі - Договір про правову допомогу)(а.с.43-44). Відповідно до п. 4.1 Договору про правову допомогу вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Згідно із заявкою на надання юридичної допомоги №27 від 22.02.2024 року в даній справі, сторони Договору про правову допомогу погодили витрати в даній конкретній справі у розмірі 9000,00 грн., які складаються із 3000,00 грн. - усна консультація з вивченням документів та 6000,00 грн. - складання позовної заяви до суду (а.с.46). Вказані послуги були оплачені позивачем АО «Лігал ассістантс» до платіжної інструкції №858 від 26.02.2024 року, де сума була зазначена у розмірі 36000,00 грн. без зазначення, що до цієї суми входять і витрати за заявкою на надання юридичної допомоги №27 від 22.02.2024 року, що не спростовує той факт, що вказана сума у дані витрати не входила (а.с.45, зворотній бік). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved