Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до 05.07.2028 року, тобто до дня закінчення навчання; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати за проживання в гуртожитку та вартість контракту у розмірі частини витрат, тобто 84\~410,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 26 лютого 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Від вказаного шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Шлюб було розірвано за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 27 березня 2008 року (справа № 495/2-2330). Відповідач сплачує аліменти на утримання сина до його повноліття на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 жовтня 2023 року (справа № 495/7260/23). Після закінчення коледжу [PERSON] вступив до Національного університету біоресурсів і природокористування України, денної форми навчання, гуманітарно-педагогічний факультет, по контракту. Тому стягнення аліментів необхідно продовжити до закінчення учбового закладу. [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним та має постійний дохід. У зв`язку з викладеним, вона і вимушена звернутись до суду. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 18 вересня 2024 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач надала заяву, відповідно до якої просить її позовні вимоги задовольнити, просить розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 листопада 2024 року, суд перейшов до заочного розгляду справи. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ./а.с.15/ Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до довідки № 733-24 від 19.08.2024 року, виданої Національним університетом біоресурсів і природокористування України, про те, що [PERSON] є студентом денної форми навчання за умов договору на гуманітарно-педагогічному факультеті Національного університету біоресурсів і природокористування України, освітній ступінь «Бакалавр», галузь знань 03 «Гуманітарні науки», спеціальність 035 «Філологія», спеціалізація 035.043 «Германські мови та література». /а.с.23/ Термін закінчення навчання 30.06.2028 року. За ствердженням позивача, батько участі в утриманні дитини або наданні фінансової допомоги не приймає, хоча останній потребує матеріальної допомоги. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду. У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можливо зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Однак відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити навчання на платній основі, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання тощо. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною. Обов`язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється, якщо відпадає хоча б одна з умов, сукупність яких є необхідною для його виникнення. Таким чином, цей обов`язок припиняється у разі: а) досягнення дочкою, сином двадцяти трьох років; б) припинення дочкою, сином навчання; в) припинення потреби дочки, сина в матеріальній допомозі; г) припинення можливості батьків надавати матеріальну допомогу; д) смерті (оголошення померлою) однієї із сторін зобов`язання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 2. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. В ч. 1 коментованої статті міститься відсильна норма, згідно з якою суд визначає розмір аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. В ч. 2 коментованої статті вказано, що суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.\~ Таким чином, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина суд враховує такі обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати : стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17 (провадження № 61-14849св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Звертаючись з позовом до суду позивач посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини їй важко самостійно утримувати дитину, тому вона вимушена ставити питання про стягнення з відповідача додаткових витрат. Проте суд зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Подібний правовий висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2023 року (справа № 336/1488/19, провадження № 61-19103св19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому у частині вимог щодо зобов`язання відповідача відшкодовувати половину витрат позивача на навчання дитини в подальшому, коли вона досягла повноліття, суд визнає за необхідне відмовити, зважаючи також на те, що статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Разом з тим, у даному випадку позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що витрати, понесені нею у зв`язку з навчанням сина у Національному університеті біоресурсів і природокористування України, а саме на оплату вартості навчання та проживання в гуртожитку, викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, зокрема необхідністю розвивати у такий спосіб здібності дитини, адже саме по собі навчання дитини з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та не може безумовно свідчити, що витрати пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд також у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18). Враховуючи все вищевикладене, а саме те, що дитина позивача та відповідача [PERSON] , [INFO] , досягнувши повноліття, навчається в Національному університеті біоресурсів і природокористування України на денній формі навчання за умов договору, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, прийнявши до уваги, що законодавець визначив можливість отримання аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, але не досягла 23 річного віку, прийнявши до уваги дотримання вказаних вимог, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання дитини задовольнити частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з відповідним позовом, та до закінчення навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, але не довше ніж до досягнення [PERSON] , [INFO] , двадцяти трьох років. Розподіл судових витрат. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача підлягає також стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial