Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

09.01.2024 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Царичанської селищної ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] . Шлюб між нею та відповідачем не укладався, її дівоче прізвище - [PERSON] . 01.03.2018 вона уклала шлюб з [PERSON] , з яким вона і проживає на даний час. За весь період проживання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , з нею - її матір`ю її батько - [PERSON] жодним чином не брав участь у її вихованні, утриманні чи матеріальному забезпеченні, тим самим ухилявся від батьківських обов`язків, будь-яких відносин батько з донькою не підтримує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Позивачка вказує на те, що відповідач жодним чином не брав і не бере участі у будь-яких життєвих процесах їх спільної доньки. Піклування, виховання, догляд та матеріальне забезпечення доньки здійснюється позивачем та її теперішнім чоловіком - [PERSON] , з яким вона має ще двох спільних неповнолітніх дітей, а саме: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . На даний час її родина має статус багатодітної родини. Враховуючи небажання відповідача [PERSON] здійснювати виховання та утримання своєї неповнолітньої доньки, беручи до уваги його свідоме нехтування батьківськими обв`язками та несерйозне ставлення до них, нею було подано заяву до Виконавчого комітету Царичанської селищної ради, як органу опіки і піклування, щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо їх спільної неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , за результатами розгляду даної заяви надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , зазначений висновок було затверджено рішенням Виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 29.11.2023 року № 230 «Про затвердження висновку про цільність позбавлення батьківських прав». Позивачка зазначила, що її неповнолітня донька - [PERSON] є ученицею 9 класу Царичанського ліцею Царичанської селищної ради, відповідно до характеристики від 03.11.2023 №01-47/312 [PERSON] зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована та працелюбна учениця, згідно з зазначеною характеристикою нею, як матір`ю, приділяється належна увага вихованню доньки, а також позивачка зазначила, що її неповнолітня донька висловлює свою згоду з даним позовом та підтримує її наміри щодо позбавлення батьківських прав її батька - [PERSON] , який, не бажаючи займатися вихованням та утриманням своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неї, про що надав заяву про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав без його участі. Посилаючись на зазначене, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2024 року зазначена позовна заява була передана судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою суду від 01.03.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 25.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач з представником в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В подальшому у поданій до суду заяві позивач з представником просили закінчити розгляд справи у їх відсутність та без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав, про причину неявки не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням провести судове засідання без його участі та винести рішення на розсуд суду. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду за наявними у справі доказами. З урахуванням викладеного, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення позивача з представником, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України). Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] народилась дитина - [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.07.2009 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №322. Батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] (після одруження - [PERSON] ) між собою у шлюбі не перебували. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 01.03.2018 року Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 15, позивачка [PERSON] одружилась з [PERSON] , після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Відповідач - [PERSON] жодним чином не бере участь у вихованні, утриманні чи матеріальному забезпеченні їх спільної з позивачкою доньки [PERSON] , [INFO] , чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків, будь-яких відносин батько з донькою не підтримує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. [PERSON] не сплачує аліментів на утримання неповнолітньої доньки, що підтверджується копією довідки Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2023 року № 02-11/1/2023 та копією довідки Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.11.2023 року №89209. [PERSON] , не бажаючи займатися вихованням та утриманням своєї неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , що підтверджується копією його заяви Серії НСМ №167302 від 19.03.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Суховаровою Н.В., зареєстрованої в реєстрі за №803. Дитина [PERSON] проживає з позивачем - [PERSON] , [INFO] , її чоловіком - [PERSON] , [INFO] , а також двома дітьми від спільного шлюбу позивачки з [PERSON] : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , родина разом проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї №1826, виданої 08.08.2023 року Виконавчим комітетом Царичанської селищної ради. Згідно з Актом обстеження умов проживання, складеного начальником соціально-гуманітарного відділу Царичанської селищної ради - Липкою Ю.Б., начальником служби у справах дітей - Четверик Л.В., провідним спеціалістом соціально-гуманітарного відділу - Бабаненко Ю.Г. від 11.09.2023 року, за адресою: [ADDRESS] проживають без реєстрації : [PERSON] - мати дітей; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - син; [PERSON] - донька; [PERSON] - донька. Житлове приміщення розміщене на першому поверсі в одноповерховому будинку, складається з трьох кімнат. Санітарно-гігієнічні умови проживання дітей задовільні, у будинку наявні всі необхідні речі, меблі та побутова техніка; діти забезпечені одягом, особистими речами, мають місце для ігор та відпочинку. Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за адресою [ADDRESS] , без реєстрації проживають [PERSON] з дружиною та дітьми; [PERSON] офіційно працевлаштований, дружина з дітьми знаходиться вдома. 11.09.2023 на підтвердження статусу багатодітної родини, Виконавчим комітетом Царичанської селищної ради було видано посвідчення багатодітної родини Серії [NUMBER] , в якому матір`ю багатодітної родини зазначено - [PERSON] , батьком - [PERSON] , та дітей багатодітної сім`ї: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Також відповідно до копії посвідчення дитини з багатодітної родини Серії [NUMBER] , дане посвідчення було видано 11.09.2023 [PERSON] . Відповідно до копії характеристики [PERSON] , [INFO] , від 03.11.2023 №01-47/312, виданої Царичанським ліцеєм Царичанської селищної ради, [PERSON] зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована та працелюбна учениця, згідно з зазначеною характеристикою позивачкою, як матір`ю, приділяється належна увага вихованню доньки. У відповідності до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до Висновку виконавчого комітету Царичанської селищної ради, як органу опіки і піклування, від 28.11.2023 за №11, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , Виконавчий комітет Царичанської селищної ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що затверджено рішенням Виконавчого комітету Царичанської селищної ради №230 від 29.11.2023 року. На підтвердження позовних вимог позивача в судовому засіданні надали пояснення свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , пояснив, що позивачка - [PERSON] є його дружиною. Вони познайомились наприкінці 2011 року, разом проживають з 2012 року. Від шлюбу мають двох спільних дітей, також з ними проживає донька його дружини - [PERSON] , [INFO] . До доньки дружини - [PERSON] він ставиться як до власної дитини, матеріально забезпечує її та займається її вихованням. Дитина звертається до нього як до батька, він має намір удочерити її. Також зазначив, що її рідний батько - [PERSON] не приймає участі у її вихованні, не спілкується з донькою та не цікавиться її життям, матеріально не допомагає. Також свідок зазначив, що наразі дитина має труднощі з отриманням паспорта, оскільки відсутня заява від її рідного батька для його отримання. В судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , пояснила, що знайома з відповідачкою з 2011 року, вона є дружиною її брата - [PERSON] . Їй відомо, що відповідач [PERSON] взагалі не цікавився життям рідної доньки, з нею не спілкується. Її брат ставиться до [PERSON] як до рідної доньки, вона називає його батьком. В судовому засіданні неповнолітній свідок [PERSON] , [INFO] , пояснила, що про рідного батька їй нічого не відомо, жодного разу не бачила його та наразі проживає з батьком [PERSON] та своєю матір`ю, які піклуються та дбають про неї. Також свідок зазначила, що вона не може вступити до Царичанського аграрного ліцею, оскільки не може отримати паспорт, не заперечує проти позбавлення її батька [PERSON] батьківських прав відносно неї. Таким чином, встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у вихованні дитини, не підтримує її та не піклується про неї, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини; тягар утримання дитини, виховання та піклування, розвитку повністю покладений на позивачку. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На вказане посилається і у Пленумі Верховний Суд України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61 2175св20), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22.09.2021 року у справі № 0907/2-5553/2011. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява N 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України"). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, зокрема, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та наведені положення законодавства, в тому числі практику Європейського суду з прав людину як джерело права, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли підтвердження ті обставини, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у вихованні дитини, не підтримує її та не піклується про неї не допомагає матеріально, чим свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.. Отже, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дитини [PERSON] , [INFO] , зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено вину в діях відповідача щодо невиконання покладеного на нього законом обов`язку щодо виховання дитини та його свідомого ухилення на протязі тривалого часу від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, і докази того, що змінити його поведінку в кращу сторону у суда відсутні. Суд також вважає, що хоч позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, проте з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини вважає за необхідним задовольнити позов в цій частині, що буде відповідати інтересам дитини, яка тривалий час проживає з матір`ю, її чоловіком, братом та сестрою, які без згоди батька дитини не можуть забезпечити їй повноцінного виховання та навчання, а також вирішення нагальних життєвих потреб. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На це вказує і Верховний суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21. З урахуванням встановлених обставин суд і дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19, провадження № 61-19984 св 21. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, зважаючи на клопотання у позові позивача, витрати по справі слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved