Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

У липні 2024 року ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №74767293 від 09.01.2022 та за кредитним договором №12680-01/2022 від 14.01.2022, що в загальному розмірі становить 20 057,68 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 09.01.2022 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі за текстом ТОВ «ФК «1 БАНК») та [PERSON] було укладено договір позики №74767293. Крім того, 14.01.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» укладено кредитний договір №12680-01/2022. Вказані договори підписано електронним підписом відповідача. В подальшому 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] . Крім того, 13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру боржників №11 від 27.10.2023 до договору факторингу №14/06/21, та витягу з реєстру боржників від 13.01.2023 до договору факторингу №13012023, позивач набув права грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з невиконанням належним чином умов договору позики №74767293 від 09.01.2022 у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 13 082,68 грн. з яких: 7 050,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 032,68 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору №12680-01/2022 від 14.01.2022 відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 6 975,00 грн. з яких: 3 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 975,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, шляхом стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за вказаними вище договорами. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2024 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 31.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи не з`явився. Разом із цим, у позовній заяві він просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09.01.2022 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та [PERSON] було укладено договір позики №74767293 (на умовах повернення позики в кінці строку) про надання коштів строком 3 дні, у відповідності до якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 7 050,00 грн., із нарахуванням процентів за користування: 1,99 % - процентна ставка (базова)/день; 1,99 % - знижена процентна ставка/день; 2,70 % - процентна ставка за понадстрокове користування; 2,70 % - пеня % в день; 115757,38 % - орієнтовна реальна річна процентна ставка; дата повернення позики 12.01.2022. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Ot8u32RczL. 14.01.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» було укладено договір №12680-01/2022 про надання фінансового кредиту строком на 14 днів, у відповідності до якого відповідач отримав кредит в розмірі 3 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, та з кінцевою датою повернення кредиту 27.01.2022, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0163. Однак, позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконував умови договору позики №74767293 від 09.01.2022 так і умови кредитного договору №12680-01/2022 від 14.01.2022 у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 20 057,68 грн. Із пункту 1 договору позики №74767293 від 09.01.2022 слідує, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Згідно з п.п.1.7 п.1 кредитного договору №12680-01/2022 від 14.01.2022 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. Відповідно до п.5.5 договору позики №74767293 від 09.01.2022 позичальник розуміє та погоджується, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором позикодавець має право залучити колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, відступити право вимоги за договором або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. Згідно з п.п.3.1.4 п.3 кредитного договору №12680-01/2022 від 14.01.2022 товариство має право без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони - кредитодавця за цим договором. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] . Крім того, 13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] . Позивач стверджує, що 14.06.2021 прийняв належні права вимоги до відповідача за договором позики №74767293 від 09.01.2022 та 14.01.2022 - за кредитним договором №12680-01/2022 від 14.01.2022 та з моменту отримання такого права вимоги він не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування первісним позикодавцем ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Відтак, позивачем не доведено, що позичальнику надано грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених вказаними вище договорами. Окрім того, до позову долучено розрахунки заборгованості, відповідно до яких відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем, а саме: - за договором позики №74767293 від 09.01.2022, за період з 27.10.2023 по 09.07.2024 у розмірі 13 082,68 грн. з яких: 7 050,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 032,68 грн. - сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором №12680-01/2022 від 14.01.2022, за період з 14.01.2022 по 13.01.2023 у розмірі 6 975,00 грн. з яких: 3 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 975,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Однак, зазначені розрахунки заборгованості суд не може покласти в основу рішення у справі, оскільки вказані розрахунки здійснені ТОВ «ФК«ЄАПБ», а не первісними позикодавцями ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», вони не є первинними документами та не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018, а також з вказаних розрахунків неможливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Тобто, дані розрахунки не є належними доказами суми заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Відповідний правовий висновок міститься в Постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 01.02.2023 №199/7014/20 в якій суд, встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором було надано лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зазначена позиція цивільно-процесуального законодавства щодо обов`язковості доказування тих чи інших підстав відображена також в ухвалі Верховного Суду України від 13.01.2010 року по справі №6-25561св08, у якій особі в задоволені позову було відмовлено у зв`язку з тим, що обставини, на які вона посилалася, не були підтверджені відповідними доказами. Крім того, суд звертає увагу на те, що інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду позивачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed