Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління справами Верховної Ради України про стягнення грошових коштів у сумі 248981,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що у березні 2006 та у листопаді 2007 років позивач обирався народним депутатом України до Верховної ради України, де виконував свої обов`язки до 12.12.2012. Після обрання позивача народним депутатом України Верховна рада України зобов`язалася надати йому та членам його сім`ї житлове приміщення, яке б відповідало б санітарним та технічним нормам та з необхідними меблями, побутовою технікою та іншими предметами для нормального проживання, відповідно до Положення про порядок надання народним депутатам України службових приміщень і користування ними, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 11.07.1995 № 286/965-ВР (Положення про службові приміщення), оскільки позивач переїхав у м. Київ з АР Крим для виконання службових повноважень народного депутата України. [PERSON] було надано службове жиле приміщення, а саме кв. [ADDRESS] на смію з трьох осіб, проте, у зв`язку з занедбаним станом квартири позивач був вимушений проводити ремонт, умеблювання та обладнання технікою за власний рахунок, крім того самостійно оплачував житлово-комунальні послуги. Тому, просить суд зобов`язати відповідача повернути йому безпідставно набуті грошові кошти з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення боргу а також 3% річних від простроченої суми. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.09.2018 справу за вказаним позовом направлено до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2019 справу прийнято до провадження судді Новака Р.В. за правилами позовного (загального) провадження. та призначено підготовче судове засідання. 02.12.2019 представником відповідача Управління справами Верховної Ради України (з 01.08.2019 - Управління справами Апарату Верховної Ради України) - Мартинюк Л.І. було подано до суду відзив на позовну заяву і якому останній просив відмовити у задоволенні позову повністю через сплив строку позовної даності та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, твердження позивача, що управління справами надало йому службове приміщення з порушенням санітарних і технічних вимог не відповідає дійсності. Сам перелік робіт по демонтажу викликає великий сумнів в необхідності та доцільності їх проведення, тобто потреба в ремонті визначалася позивачем на власний розсуд. Плата за комунальні послуги не входить до складу плати користування житлом. Строк позовної давності щодо відшкодування витрат на ремонтні роботи сплив 09.06.2013 (09.06.2010 строк виконаних підрядних робіт), а щодо відшкодування комунальних послуг - сплив у грудні 2015 року (остання сплата рахунку за комунальні послуги у грудні 2012 року). Ухвалою суду від 23.04.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 20.07.2020 представником відповідача Управління справами Верховної Ради України (з 01.08.2019 - Управління справами Апарату Верховної Ради України) - Кирсенко Є.Б. було подано до суду письмові пояснення по справі та заяву про сплив строку позовної давності. Відповідно до протоколу судового засідання від 04.12.2020 представником позивача - адвокатом Литвин П.В. в судовому засіданні було заявлено клопотання про залучення співвідповідача, суд на місці ухвали відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку із пропущеним строком на подання такої заяви на відповідній стадії. Представником позивача - адвокатом Литвин П.В. було заявлено усний відвід судді, суд на місці ухвали відмовити у заявленому відводі на визначив и його необґрунтованим, зупинити провадження по справі та передати матеріали справи для вирішення питання про відвід, суддею який не входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. від 10.12.2020 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - Литвин П.В. про відвід головуючого судді Новака Р.В. від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Управління справами Верховної Ради України про стягнення грошових коштів. Відповідно до протоколу судового засідання від 27.05.2021 задоволено клопотання позивача та оголошено перерву по справі до 23.09.2021. Відповідно до протоколу судового засідання від 16.02.2022 у справі оголошено перерву до 26.04.2022 з метою підготовки представником позивача належним чином поданої уточненої позовної заяви та залучення співвідповідача до участі у справі. Ухвалою суду від 02.11.2022 позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача, представника позивача у судове засідання. 07.04.2023 представником позивача - адвокатом Березіно С.Г. до суду подано апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2022. Постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2023 апеляційну скаргу [PERSON] , подану представником - адвокатом Березіною С.Г. задоволено. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2022 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 04.04.2024 позивачем подано до суду клопотання про виклик свідків. Ухвалою суду від 04.04.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків. Відповідно до протоколу судового засідання від 05.11.2024 у справі оголошено перерву у зв`язку з поганим самопочуттям позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Березіна С.Г. просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Управління справами Апарату Верховної Ради України - Кирсенко Є.Б. просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача про застосування строку позовної давності (т. 1 а.с. 130). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до п.п. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, вважає за необхідним розглянути позовні вимоги позову по суті. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] був обраний народним депутатом України п`ятого та шостого скликань. Дата набуття депутатських повноважень - 23.11.2007, дата припинення - 12.12.2012 (т. 1 а.с. 39). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про статус народного депутата України», у витратах на забезпечення діяльності Верховної Ради України передбачаються кошти на оренду житла або винайм готельного номера. Народному депутату на оренду житла або винайм готельного номера на підставі його заяви та копії документа, до якого внесені відомості про місце його проживання, Апаратом Верховної Ради України щомісячно видаються кошти в розмірі, встановленому кошторисом Верховної Ради України для компенсації вартості оренди (винайму). Право на отримання таких коштів мають народні депутати, не забезпечені житлом у місті Києві, і місце їх проживання, відповідно до його реєстрації, знаходиться на відстані понад 30 км від меж міста Київ. Приписами статті 118 ЖК України встановлено, що жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів. Статтею 126-1 ЖК України встановлено, що порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними визначається окремим Положенням, затвердженим Верховною Радою України. Відповідно до п. 11 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 286/95-ВР від 11.07.1995, службове жиле приміщення має бути розташоване поблизу адміністративних будинків Верховної Ради України і являти умебльовану квартиру з телефоном, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам та бути обладнаним побутовою технікою Пунктом 14 Положення, визначено, що службове жиле приміщення надається народному депутату України після набуття ним депутатських повноважень. 05.11.2009 [PERSON] на склад сім`ї із трьох осіб (позивач, донька - [PERSON] , онук - [PERSON] ) видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 27,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, позивачем не було надано доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Зокрема, позивач посилаються та те, що він сплачував комунальні послуги та поліпшив житлові умови. Однак, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Згідно з ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Зі змісту наведених норм вбачається, що плата за комунальні послуги не входить до складу плати за користування житлом. Згідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент оплати житлово-комунальних послуг позивачем), плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Отже, твердження позивача, що Управління справами Апарату Верховної Ради України зобов`язано повернути йому кошти сплачені ним за комунальні послуги є безпідставними, при цьому, відповідно до наданих позивачем копій квитанцій (т. 1 а.с.13-25), рахунки на плату комунальних послуг нараховувало Управління житловими будинками, а стягнути кошти позивач просить з Управління справами Апарату Верховної Ради України. Твердження позивача, що Управління справами Апарату Верховної Ради України надало йому службове жиле приміщення з порушенням встановлених санітарних і технічних вимог не відповідає дійсності. Так, відповідно до п. 8 Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта № 527 від 27.04.2007 будинок в [ADDRESS] , на об`єкті виконані згідно з державними будівельними нормами всі роботи, передбачені проектною документацією, змонтоване і випробуване обладнання, проведені пусконалагоджувальні роботи згідно з технологічним регламентом, створені безпечні умови для праці виробничого персоналу та перебування людей відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці, пожежної безпеки, екологічних та санітарних норм (т. 1 а.с. 126-129). В позовній заяві позивач стверджує, що відповідач погоджується відшкодувати йому витрати на ремонт та оснащення квартири [ADDRESS] Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що 05.11.2009 [PERSON] звернувся до Верховної Ради України з проханням надати дозвіл на ремонт та обладнання службового приміщення у [ADDRESS] , за власні кошти (т. 1 а.с. 35). 19.11.2009 Управління справами Апарату Верховної Ради України розглянуло звернення позивача щодо надання дозволу на проведення ремонту у службовій квартирі. Управління справами Апарату Верховної Ради України не заперечувало щодо проведення [PERSON] косметичного ремонту за власні кошти без подальшого відшкодування його вартості (т. 1 а.с. 36). 19.11.2009 Управління справами Апарату Верховної Ради України розглянуло звернення позивача щодо надання дозволу на умеблювання та обладнання побутовою технікою службової квартири. Управління справами Апарату Верховної Ради України не заперечувало проти умеблювання та обладнання побутовою технікою службового житла за власні кошти без подальшого відшкодування (т. 1 а.с. 38). Відповідно до відповіді Управління справами Апарату Верховної Ради України від 06.04.2010 на звернення позивача щодо проведення за власний рахунок ремонту, умеблювання та обладнання побутовою технікою службової квартири [ADDRESS] , Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України у квітні 2007 року було завершено будівництво 5 секції житлового будинку по [ADDRESS] де знаходиться квартира № 350 , яка відповідала встановленим санітарним і технічним вимогам. Стосовно можливої компенсації щодо проведення [PERSON] поточного ремонту та оснащення службової квартири, Управління зазначило, що Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік», кошторисом Верховної Ради України на 2009 рік, проектом державного бюджету та кошторисом на 2010 рік видатки на відшкодування зазначених витрат - не передбачені (т. 1 а.с. 33). З вищезазначених документів вбачається, що відповідач у своїх листах чітко зазначав, що ремонт (косметичний), умеблювання та обладнання побутовою технікою [PERSON] службової квартири може проводитися за власні кошти [PERSON] без подальшого відшкодування. [PERSON] у своїй заяві також зазначав, що було укладено договір №3-06/10 від 03.06.2010 по ремонту квартири з ТОВ «Буделітсервіс» та сплачено 97690,00 грн власних грошових коштів, що підтверджується договором №3-06/10 від 03.06.2010 (т. 1 а.с. 30-31), довідкою про вартість виконаних робіт (та витрати) за червень 2010 року, кошторисом на виконання комплексу будівельно-монтажних робіт (т. 1 а.с. 28), актом від 09.06.2010 про витрату матеріалів отриманих в монтаж (т. 1 а.с. 29), фіскальними чеками про закупівлю будматеріалів, платіжним дорученням № 1563335790 від 09.06.2010 (т. 1 а.с. 31). Кошторисом на виконання комплексу будівельно-монтажних робіт, який є додатком № 12 до договору №3-06/10 від 03.06.2010, передбачено виконання робіт по демонтажу в квартирі ванни, умивальника, унітазу, змішувача, опалювальних приборів, цегляної кладки, плитки, плінтусів, лінолеуму, шпалер, штукатурки. Разом з тим, акт обстеження за участю балансоутримувача будинку - Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України, для визначення потреби в ремонті квартири та переліку робіт, які необхідно виконати позивачем не надано. Стосовно твердження позивача, що за результатами бездіяльності відповідача йому були нанесені збитки у вигляді непередбачених витрат на ремонт, то слід зазначити наступне. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У той же час [PERSON] у позовній заяві не навів доказів того які саме збитки були нанесені їм з боку Управління справами Апарату Верховної Ради України. Так, відповідно до ст. 177 ЖК України наймачі жилих приміщень на умовах і в порядку, що визначаються законодавством України, повинні провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень, а при звільненні приміщення - здати його в належному стані. Згідно ст. 776 ЖК України, поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 778 ЦК України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Під час розгляду справи судовим розглядом встановлено, що відповідач дозволив позивачу провести косметичний ремонт службового приміщення за власний рахунок без подальшого відшкодування (т. 1 а.с. 36), згоди на проведення капітального ремонту у службовій квартирі не надавав. Таким чином, встановивши, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів за оплату житлово-комунальних послуг та ремонт службового приміщення є необґрунтованими та під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження, ураховуючи похідність вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed