Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Адвокат Сисоєв Є.О. в інтересах [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 09.10.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №594. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу стосунки між позивачем та відповідачем розладились, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства і побуту. Вже тривалий проміжок часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб розпався і має лише формальний характер. На даний час сторони проживають разом, але фактично сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Спроби примиритися між подружжя свого результату не принесли, останнє спілкування з відповідачем виявилися безрезультатними, сімейні стосунки не відносились, шлюб остаточно припинив своє існування. На підставі зазначеного просив шлюб між сторонами розірвати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Сисоєва Є.О. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представником адвокатом Карякою А.І. до суду подано клопотання, в якому зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог та бажає розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач наразі перебуває у відпустці по догляду за найменшою дитиною та опікується вихованням інших дітей, веде домашнє господарство. Натомість позивач зосереджена лише на особистому житті. Така поведінка і дії позивача в дійсності призвели до неможливості спільного проживання. На підставі зазначеного представник просила врахувати викладені в даному клопотанні обставини та розірвати шлюб між сторонами. Розгляд справи провести без участі відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №594 від 09 жовтня 2009 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21 квітня 2010 року серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №554; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11 вересня 2018 року серії [NUMBER] , виданого Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №605; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06 січня 2023 року серії [NUMBER] , виданого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, актовий запис №05. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дітей між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 605,60 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved