Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.07.2015 у справі № 643/9525/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 10 червня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. У подальшому, у позивача народилася друга дитина син [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). На підставі судового наказу Харківського районного суду Харківської області від 28.12.2021 у справі № 635/9939/21 з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки про склад сім`ї позивач мешкає разом зі своїми батьками. Мати позивача [PERSON] , [INFO] , та батько позивача [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком (посвідчення № [NUMBER] , № [NUMBER] ). Позивач з 28.05.2024 року не працює, що підтверджується відомостями з його трудової книжки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК) закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, статтею 192 СК передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Отже, логічний зв`язок обставин, передбачених статтею 192 СК, з обов`язком утримувати дитину, свідчить, що зміна сімейного стану є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів тоді, коли ці обставини впливають на можливість виплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. У даній справі зміна сімейного стану позивача та народження другої дитини зумовила появу додаткових утриманців малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого згідно судового наказу Харківського районного суду Харківської області від 28.12.2021 у справі № 635/9939/21 з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Зміна сімейного стану призвела до появи нових матеріальних (аліментних) зобов`язань у позивача, що у будь-якому разі вплинуло на матеріальний стан позивача та можливість надавати утримання сину [PERSON] , [INFO] , у раніше визначеному розмірі. У даній справі, народження в сім`ї позивача другого сина та стягнення на його утримання аліментів не могло не вплинути на майновий стан позивача, оскільки народження нового члена сім`ї потребує відповідно додаткових коштів на його утримання. Зазначене вище вказує на зміну майнового стану позивача як боржника за аліментними зобов`язаннями щодо сина [PERSON] , [INFO] . Погіршення матеріального стану позивача стало наслідком не зменшення його заробітку або доходу, а викликано появою нових утриманців (сина) через зміну сімейного стану. Вказані вище висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 686/22677/23. Водночас, посилання позивача на те, що з 28.05.2024 року він не працює та не отримує доходу, є безробітній та перебуває в скрутному матеріальному становищі суд відхиляє, оскільки з долученої фотокопії трудової книжки позивача вбачається, що позивач звільнився з роботи за угодою сторін, будь-яких доказів на підтвердження неможливості позивачу працевлаштуватися на іншу роботу матеріали справи не містять. Покликання про перебування на утриманні позивача його батьків пенсійного віку не може бути врахована як правова підстава для зменшення розміру аліментів, оскільки батьки позивача отримують пенсію та не визнані недієздатними чи такими, що потребують постійного догляду з боку їх сина. Будь-яких доказів на підтвердження розміру грошових коштів, які позивач витрачає щомісячно на забезпечення батьків ліками, оплату житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни тощо матеріали справи не містять. Надана позивачем квитанція від 07.06.2024 про придбання ліків на суму 1\~079, 81 грн. не є належним доказом на підтвердження факту придбання позивачем ліків, оскільки вона не містить жодних відомостей про те ким ці ліки були придбані. Медична документація матері позивача датована 2018-2021 роками, а батька позивача 2006, 2014, 2016 та 2021 роками. Будь-яких доказів на підтвердження стану здоров`я своїх батьків на теперішній час та розміру витрат, які позивач несе у зв`язку з їх лікуванням суду надано не було. Таким чином, вказані вище обставини (відсутність у позивача роботи та перебування на його утриманні батьків), жодним чином не свідчать про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене та з урахуванням встановлених обставин даної справи, суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.07.2015 у справі № 643/9525/15-ц на утримання сина [PERSON] , з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 на утримання неповнолітньої сина [PERSON] , на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного. За правилами ст. 191 СК лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: partial