Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

27 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 14 січня 2014 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 2016 року по 23 лютого 2024 року він проживав з [PERSON] як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання з останньою у нього є донька [PERSON] , [INFO] . 24 лютого 2024 року вони зареєстрували шлюб із [PERSON] . Він перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний та на даний час разом з донькою та дружиною є внутрішньо переміщеними особами та орендують помешкання за плату. Також [PERSON] зазначає, що хворів та переніс складну операцію, кошти на яку брав у борг, у зв`язку з чим опинився у скрутному матеріальному становищі. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року відкрито провадження та справу призначено до підготовчого засідання (а. С. 19). Ухвалою від 28 жовтня 2024 року підготовче засідання у справі закрито та її призначено до судового розгляду на 22 листопада 2024 року (а. с. 29). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Юшкевич Є.Ю. не прибули, остання подала заяву про розгляд справи без їх з позивачем участі, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а. с. 38). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась без повідомлення причин. Судова повістка їй направлялася за зареєстрованим місцем проживання, яка повернулася з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. На підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України вона вважається такою, що належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи (а. с. 36-37). Враховуючи, що належним чином сповіщена відповідачка у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а також те, що представник позивача проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, за змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Отже, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а. с. 6). Позивач також є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а. с. 8). 24 лютого 2024 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до довідки №5924-5003114372 від 07 лютого 2024 року Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа 07 лютого 2024 року (а. с. 4). З довідки Сумської філії Сумського обласного центру зайнятості №160/107 від 29 лютого 2024 року вбачається, що позивач з 20 лютого 2024 року перебуває у них на обліку як безробітний (а. с. 9). Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5424 від 20 квітня 2023 року, виданої КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» [PERSON] з 12 по 20 квітня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі та йому було проведено операцію на легенях (а. с. 9). Як вбачається з консультативного висновку спеціаліста №1959 від 13 серпня 2024 року, виданого КНП СОР «Регіональний клінічний фтизіопульмонологічний медичний центр», [PERSON] перебував на лікуванні у вказаному закладі амбулаторно з 25 травня 2022 року та 13 березня 2023 року (а. с. 10). У позовній заяві представник позивача - адвокат Юшкевич Є.Ю. вказала, що рішенням Білопільського районного суду у справі №573/2604/13-ц від 16 січня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але при зверненні з позовом до суду копія вказаного рішення суду не була долучена до позовної заяви і до закінчення підготовчого засідання позивач та його представник її суду так і не надали. Також суду не надано доказів на підтвердження того, що у вказаній справі відповідачці був виданий виконавчий лист, що з примусового його виконання відкрито виконавче провадження і що з позивача на теперішній час дійсно стягуютьтся аліменти в розімір 1/4 частки його заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON] на користь відповідачки. Окрім того, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, [PERSON] посилається на те, що у нього змінився стан здоров`я та сімейний стан, він перебуває на обліку у центрі занятості, є внутрішньо-переміщеною особою, хворів та переніс оперативне втручання, та на його утриманні знаходиться дитина від іншого шлюбу з [PERSON] - донька [PERSON] , що є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Разом з тим, суд зазначає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього іншої дитини в іншому шлюбі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 та від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення його матеріального становища на час звернення з позовом до суду або докази щодо поліпшення матеріального становища відповідачки, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Також матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у раніше визначеному судом розмірі. Суд наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України). Тому з огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи позивача щодо погіршення стану його здоров`я, оскільки ним не надано належних та достовірних доказів на підтвердження того, що на теперішній час він хворіє та зростають у зв`язку з цим його фінансові витрати. Крім того, [PERSON] не надав доказів того, що попередньо він мав боргові зобов`язання у зв`язку з необхідністю здійснювати лікування, а його дружина не працює і не отримує жодних доходів. Суд також зазначає, що додана до позовної заяви довідка про перебування останнього на обліку як безробітного від 29 лютого 2024 року не є беззаперечним доказом того, що на теперішній час він є безробітним з огляду на тривалий проміжок часу, що минув після її видачі. Крім того, якщо позивач дійсно перебуває на обліку як безробітний, то він отримує допомогу від держави, з якої можна відраховувати аліменти на утримання дитини. Отже, враховуючи викладене, суд зазначає, якщо рішенням Білопільського районного суду у справі №573/2604/13-ц від 16 січня 2014 року дійсно з відповідача стягнуті аліменти на користь відповідачки у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), то такий їх розмір відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Беручи до уваги недоведеність позивачем факту сплати ним аліментів та існування об`єктивних підстав, визначених чинним законодавством для зміни розміру аліментів, з метою забезпечення інтересів обох дітей на належне матеріальне утримання, з урахуванням їх потреб відповідно їх віку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Зважаючи на викладене, судові витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню позивачу.

Outcome: dismissed