Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди у володінні та користуванні квартирою [ADDRESS] , з боку [PERSON] та [PERSON] по відношенню до неї [PERSON] шляхом вселення [PERSON] у квартиру за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] ; виділити [PERSON] в користування жилу кімнату площею 15,3 кв.м. квартири за адресою: [ADDRESS] ; залишити в спільному користуванні всіх співвласників квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] : веранду площею 8,3 кв.м.; коридор площею 6,8 кв.м.; кухню площею 5,1 кв.м.; убиральню площею 0,9 кв.м.; кладову площею 0,9 кв.м.; коридор площею 6,2 кв.м.; санвузол площею 2,3 кв.м. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивачу належить 1/3 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Вказану квартиру у 1995 року приватизовано на трьох осіб у рівних частках, а саме на: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частини квартири, яку прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 10.05.2023 року позивач та [PERSON] прибули до квартири та запропонували відповідачам не перешкоджати у користуванні житловою нерухомістю та у досудовому порядку вирішити питання щодо визначення порядку користування відособленими приміщеннями (кімнатами) квартири. Однак, відповідачі у категоричній формі відмовились вирішувати питання мирним шляхом. На підставі викладеного позивач вимушена звернутися до суду з метою захисту свого порушеного права. 29.06.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.08.2023 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає з наступних підстав. У квартирі [PERSON] проживає з дня свого народження, а саме з 07.09.2009 року та в цій квартирі зареєстроване її місце проживання. В квартирі також проживає її мати [PERSON] та рідний брат [PERSON] . Про те, що позивач є співвласницею спірної квартири вона дізнались взимку 2023 року після відкриття спадкової справи після смерті батька [PERSON] , який був власником 1/3 частини квартири. За весь час її проживання у вказаній квартирі позивачка жодного разу не приїздила, в квартирі не проживала, квартирою не користувалась, витрат на ремонт та утримання квартири не несла. Всі витрати на оплату комунальних платежів та ремонтні роботи у квартирі несли її батьки [PERSON] та [PERSON] . Згодом вона та її брат почали фінансово допомагати батькам утримувати квартиру. З позивачкою відносини неприязні, спільне проживання в одній квартирі з нею є неможливим з морально-етичних причин. Крім того, щодо виділення позивачці кімнати площею 15,3 кв.м. на решту трьох співвласників залишиться 22,0 кв.м., що є неприпустимим, оскільки порушить житлові права інших співвласників на гарантований законом мінімум житлової площі на одну особу, а саме 13,65 кв.м. 15.08.2023 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає з наступних підстав. У квартирі [PERSON] проживає з дня свого народження, а саме з 01.02.2002 року та в цій квартирі зареєстроване його місце проживання. В квартирі також проживає його мати [PERSON] та рідна сестра [PERSON] . Про те, що позивач є співвласницею спірної квартири він дізнався взимку 2023 року після відкриття спадкової справи після смерті батька [PERSON] , який був власником 1/3 частини квартири. За весь час його проживання у вказаній квартирі позивачка жодного разу не приїздила, в квартирі не проживала, квартирою не користувалась, витрат на ремонт та утримання квартири не несла. Всі витрати на оплату комунальних платежів та ремонтні роботи у квартирі несли його батьки [PERSON] та [PERSON] . Згодом він та його сестра почали фінансово допомагати батькам утримувати квартиру. З позивачкою відносини неприязні, спільне проживання в одній квартирі з нею є неможливим з морально-етичних причин. Крім того, щодо виділення позивачці кімнати площею 15,3 кв.м. на решту трьох співвласників залишиться 22,0 кв.м., що є неприпустимим, оскільки порушить житлові права інших співвласників на гарантований законом мінімум житлової площі на одну особу, а саме 13,65 кв.м. 22.04.2024 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує просить задовольнити в повному обсязі за наявними матеріалами справи. Відповідачі та їхній представник в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до копії дублікату свідоцтва про право власності на житло від 09.01.2007 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] , та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках кожному. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14079411 від 30.03.2007 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, а саме по 1/3 частині, належить квартира за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 28.10.2011 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Крім того, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 14.06.2014 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 28.10.2022 року. Як вбачається, з технічного паспорту виданого 26.12.2022 року КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», на квартиру [ADDRESS] , квартира має два поверхи, перший поверх складається з: веранди 8,3 кв.м., коридору 6,8 кв.м., кухні 5,1 кв.м., убиральні 0,9 кв.м., кладової 0,9 кв.м., житлової кімнати 15,3 кв.м.. Другий поверх складається з: коридору 6,2 кв.м., житлової кімнати 15,6 кв.м., санвузла 2,3 кв.м., житлової кімнати 6,4 кв.м. Загальна площа квартири 67,8 кв.м., житлова площа квартири 37,3 кв.м. Згідно до копії спадкової справи №92/2022 до майно померлого [INFO] [PERSON] , 01.02.2023 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А., видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Як вбачається з довідки виданої Димерською селищною радою від 08.12.2022 року про склад зареєстрованих у житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 09.08.1990 року, [PERSON] з 11.01.1992 року, [PERSON] з 12.08.2018 року, [PERSON] з 07.09.2022 року, та [PERSON] з 07.09.2002 року. 10.05.2024 року [PERSON] звернулась із заявою до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області згідно якої, 10.05.2024 року о 18 годині 30 хвилин [PERSON] спробувала вселитись у квартиру [ADDRESS] . Вона є власником 1/3 частини зазначеної квартири, але позбавлена належним чином користуватися майном, що належить їй на праві приватної власності. Особи, які проживають на цей час у зазначеній квартирі відмовились пускати її у квартиру та перешкоджають їй користуватися належною їй часткою майна. Згідно письмових пояснень [PERSON] від 10.05.2024 року, наданих працівникам поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, саме [PERSON] та [PERSON] не впустили [PERSON] до квартири та відмовились надати доступ. Відповідно до листа Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, розглянувши звернення [PERSON] з якого вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, рекомендовано звернутися до суду для врегулювання ситуації в судовому порядку. Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно до ч.2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Крім того, відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що застосовуючи положення стаття 391 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положення статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Однак, як встановлено під час розгляду справи [PERSON] не змогла домовитися з [PERSON] та [PERSON] про порядок та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю а саме: квартирою, яка знаходиться за адресо.: [ADDRESS] . Співвласник має право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до ч.1 ст.364 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, оскільки позивачем доведено, що вона є власником 1/3 частини квартири, а відповідачі своїми діями, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушують права [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] , а тому заявлений позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved