Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24.06.2007 та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 32 000 грн. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. п. 3.2, 3.3 Договору, відповідно до яких відповідач дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Посилаючись на те, що взяті на себе зобов?язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, станом 13.06.2023 у неї утворилась заборгованість у розмірі 37\~159,97 грн, яка складається з: 31\~490,71 грн - заборгованості за тілом кредиту, 5\~669,26 грн заборгованості за відсотками. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 24.06.2007 в загальній сумі 37\~159,97 грн, а також понесені ним судові витрати. Представник АТ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило. Відповідач повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки на адресу її зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ). Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на викладене, суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 22.11.2024. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. \~ \~ \~ \~ 24.06.2007 [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. До анкети-заяви позивачем додано Умови та правила надання банківських послуг, без дати та підпису відповідача. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття 24.06.2007, термін дії до 04/09; № [NUMBER] дата відкриття 29.05.2009, термін дії 09/14, № [NUMBER] дата відкриття 23.11.2010, термін дії 09/14, № [NUMBER] дата відкриття 13.10.2014, термін дії 08/16, № [NUMBER] дата відкриття 16.12.2015, термін дії 12/19, № [NUMBER] дата відкриття 16.12.2015, термін дії 12/19, № [NUMBER] дата відкриття 11.04.2018, термін дії 12/21, № [NUMBER] дата відкриття 12.01.2022, термін дії 12/25. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) старт карткового рахунку 24.06.2007 № 4149437308679875, зміна (встановлення) кредитного ліміту 25.06.2007 0, 00 грн, 16.07.2007 збільшення кредитного ліміту 500,00 грн, 17.07.2007 зменшення кредитного ліміту 500,00 грн, 26.09.2007 - збільшення кредитного ліміту 900, 00 грн; 23.11.2007 - збільшення кредитного ліміту 1 400, 00 грн; 25.01.2008 - збільшення кредитного ліміту 2 700, 00 грн; 17.01.2009 - збільшення кредитного ліміту 4 000, 00 грн; 18.01.2009 - зменшення кредитного ліміту 4 000, 00 грн; 13.06.2009 - збільшення кредитного ліміту 5 000, 00 грн; 07.12.2010 - збільшення кредитного ліміту 7 800, 00 грн; 20.01.2011 - збільшення кредитного ліміту 9 800, 00 грн; 21.01.2011 - зменшення кредитного ліміту 9 800, 00 грн; 03.03.2011 - збільшення кредитного ліміту 11 800, 00 грн; 16.08.2016 - збільшення кредитного ліміту 13 000, 00 грн; 11.04.2018 - зменшення кредитного ліміту 13 000, 00 грн; 11.04.2018 - збільшення кредитного ліміту 18 000, 00 грн; 19.09.2019 - збільшення кредитного ліміту 20 000, 00 грн; 30.01.2020 - збільшення кредитного ліміту 22 000, 00 грн; 16.01.2021 - збільшення кредитного ліміту 27 000, 00 грн; 13.10.2021 - збільшення кредитного ліміту 32 000, 00 грн; 06.01.2023 - зменшення кредитного ліміту 32 000, 00 грн; 17.01.2023 - зменшення кредитного ліміту 32 000, 00 грн; 30.01.2023 - зменшення кредитного ліміту 32 000, 00 грн; 06.02.2023 - зменшення кредитного ліміту 0,00 грн. Відповідно до виписки за картковим рахунком відповідача за період з 24.06.2007 -27.06.2023 [PERSON] користувалася кредитними коштами Банку. Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 13.06.2023 у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 37\~159,97 грн, яка складається з: 31\~490,71 грн - заборгованості за тілом кредиту; 5\~669,26 грн - заборгованості за відсотками. Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПриватБанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України). Підставою даного позову є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням нею кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Обґрунтовуючи право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.06.2007, позивач посилався на заяву, підписану сторонами 24.06.2007, Умови та правила надання банківських послуг, виписку по рахунку за договором б/н за період з 24.06.2007 по 27.06.2023, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведено факт отримання відповідачем кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року в справі №755/18246/15-ц. Оскільки позичальником порушено умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Як слідує із заяви від 24.06.2007, підписаної позичальником, у ній зазначено процентну ставку в розмірі 0,01 на місяць, що становить 0,12 % річних. Проте з наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку слідує, що позивач обраховував проценти за користування відповідачем кредитом за ставками 36,00 %, 30,00%, 34,80%, 2,90%, 3, 50%, що не відповідає умовам підписаної позичальником 24.06.2007 заяви. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що такі процентні ставки погоджені сторонами. Отже, АТ КБ «Приватбанк» не доведено правомірності нарахування [PERSON] процентів за користування кредитом у визначеному у розрахунку заборгованості розмірі. Також позивачем не доведено, що умовами договору погоджено й нарахування процентної ставки за прострочення сплати кредиту, яку позивач нараховував за ставками 36, 00%, 72, 00%, 30,00%, 34,80%, 43, 20%. До позову АТ КБ «ПриватБанк» додано паспорт кредиту, в якому визначено умови кредитування, проте вказаний паспорт кредиту стосується типу кредитного продукту «Картка Універсальна», «Картка Універсальна GOLD», «Картка Platinum», «Картка МС World Black Edition», «Картка VISA Signature», «Картка МС World Elit», «Картка Visa Infinite», що містить різні відсоткові ставки для таких карт. Окрім того, зазначений Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем 12.01.2022, тоді як анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку підписана сторонами 24.06.2007, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що такі умови кредитування стосуються укладеного між сторонами договору від 24.06.2007. Крім того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про сплату відсотків. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, не є підставою для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості за відсотками. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження нарахування заявлених відсотків. Водночас, саме вказані фактичні обставини в даній справі належать до предмету доказування. З урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства, в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 5\~669,26 грн є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі. На підставі наведеного, позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 24.06.2007, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 31\~490,71 грн. У решті заявлені вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмірі 2\~274,42 грн.

Outcome: partial