Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

У липні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області) звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення переплати пенсії за період з 01 липня 2022 року по 30 червня 2024 року в сумі 63\~440,00 грн. Свою позицію\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що ГУ\~ПФУ в\~Тернопільській області\~призначило пенсію\~по інвалідності\~ [PERSON] . Відповідно до листа Обласної МСЕК № 1 від 10 червня 2024 року № 360, довідка серії 12 ААВ №671386 від 21 червня 2022 року, видана [PERSON] про встановлення третьої групи інвалідності до 01 липня 2024 року, вважається неправомірною та відмінена. Відповідно, виплату пенсії припинено та нарахована переплата пенсії за період з 01 липня 2022 року по 30 червня 2024 року в сумі 63 440,00 грн. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0503-8/31978 від 28 червня 2024 року відповідача повідомлено про переплату пенсії та необхідність її повернення на рахунок позивача, однак станом на день подання позовної заяви переплата не повернута, що і стало причиною його звернення до суду. Позовну заяву представник позивача мотивує посиланням на ст.ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року позовну заяву ГУ ПФУ в Тернопільській області до [PERSON] про стягнення безпідставно набутого майна залишено без руху. 13 серпня 2024 року на виконання ухвали судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року про залишення позовну заяву без руху, ГУ ПФУ в Тернопільській області надіслало заяву про усунення недоліків з додатками. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 серпня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/16691/24. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 11 вересня 2024 року судом зареєстровано відзив відповідачки [PERSON] , у якому вона просить відмовити у задоволені позовних вимог. На обґрунтування своїх доводів вказує на наступні обставини, відповідно до довідки МСЕК серії 12ААВ № 671386 [PERSON] встановлено третю групу загального захворювання до 01 липня 2024 року, дата чергового переогляду [INFO] . Слід зазначити, що наявність захворювання та призначення третьої групи інвалідності [PERSON] здійснювались з 17 червня 2015 року (довідка МСЕК АВ № 0503539); 15 червня 2016 року (довідка МСЕК АВ № 0800669 Індивідуальна програма реабілітації інваліда № 955 від 13.09.2016), індивідуальна програма реабілітації інваліда 53 від 21 червня 2018 року; індивідуальна програма реабілітації № 757 від 30 червня 2020 року та індивідуальна програма інвалідності від 21 червня 2022 року). [PERSON] пройдено у червні лікарську комісію, якою її направлено на МСЕК для чергового переогляду (рішення ЛКК №3708/19 від 02 червня 2024 року та рішення ЛКК №2661/11 від 26 червня 2024 року). Вона дійсно мала встановлену групу інвалідності та підтверджене захворювання. [PERSON] зауважує, що недобросовісних дій з її боку, при поданні документів МСЕК не здійснено, оскільки вона надавала документи тієї МСЕК куди були спрямовані її документи від закладу охорони здоров`я, доказів фальсифікації довідки МСЕК позивачем в позові не наведено, також не надано доказів, що [PERSON] було відомо про те, що подана нею довідка є недійсною тощо. Оскільки обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, то в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких, не залежить від пенсіонера, тобто відповідача по справі. Представник позивача ГУ ПФУ в Тернопільській області Комарніцька А. С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, покликалася не доводи відзиву. Суд, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 671386 від 21 червня 2022 року, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності до 01 липня 2024 року. Листом Голови обласної МСЕК № 1 Ольги Ремези № 360 від 10 червня 2024 року повідомлено Начальника ГУ ПФУ в Тернопільській області, що обласною МСЕК прийнято рішення, відповідно до Постанови КМУ від 03 грудня 2009 року № 1317, пункт 12, вважати неправомірними довідки таких осіб, та відмінити їх, зокрема і стосовно [PERSON] , довідка серії 12ААВ № 671386. Додатково повідомляють, що всіх осіб, вказаних у списку буде проінформовано про необхідність повторного фахового ЛКК для подальшого проходження МСЕК щодо підтвердження факту інвалідності. Згідно довідки про перерахунок пенсії від 12 червня 2024 року, [PERSON] встановлено переплату пенсії в розмірі 63 440,00 грн, яка виникла в період з 01 липня 2022 року по 30 червня 2024 року із причини припинення виплати пенсії по інвалідності згідно листа Обласної МСЕК № 1 № 360 від 10 червня 2024 року. Із протоколу індивідуального перерахунку за період з 01 червня 2022 року по 30 червня 2024 року вбачається, що [PERSON] за цей період виплачено 65 740,00 грн, переплата 63 440,00 грн. 21 червня 2024 року ГУ ПФУ в Тернопільській області надіслало [PERSON] лист № 1900-0501-8/30786, у якому повідомило вищевказані обставини та запропонувало звернутися до відділу обслуговування громадян №5 для узгодження порядку погашення переплат. 28 червня 2024 року ГУ ПФУ в Тернопільській області надіслало [PERSON] лист № 1900-0503-8/31978, у якому повідомило вищевказані обставини та запропонувало повернути переплату в добровільному порядку зазначивши реквізити для здійснення платежу. Вказані листи залишені відповідачем без реагування, що стало причиною звернення позивача до суду. Відтак, проаналізувавши надані докази вважаю, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). В силу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Такий правовий висновок щодо застосування статті 1215 ЦК України викладений в постановах Верховного Суду України, зокрема, в: Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13; Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц. Так, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для продовження отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої. З листа голови обласної МСЕК № 1 Ольги Ремези № 360 від 10 червня 2024 року, наявного в матеріалах справи, вбачається, що після отримання 31 травня 2024 року листа СВ ГУНП в Тернопільській області обласною МСЕК було прийняте рішення вважати неправомірними та відмінити довідки, серед яких є довідка [PERSON] серії 12ААВ № 671386. Зі змісту наведеного листа також слідує, що причиною відміни довідок, в том числі і складеної стосовно відповідачки, є можливі неправомірні дії іншої особи колишнього директора ПП «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини Медікус № 2» [PERSON] . Отже, обставини, на які посилається сторона позивача не залежали від волі [PERSON] та не можуть свідчити про недобросовісність поведінки відповідачки. ГУ ПФУ в Тернопільській області не надано до суду жодних доказів, які б свідчили про зловживання з боку [PERSON] , які б доводили недобросовісність її поведінки під час нарахування розміру пенсії та підтверджували безпідставність отримання пенсії по інвалідності за період з 01 липня 2022 року до 30 червня 2024 року. Також суд не встановив наявності іншої необхідної умови, а саме рахункової помилки з боку позивача, що проводив виплату пенсії, адже така обставина жодним чином не обґрунтована доказами. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (постанова від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 8 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. За встановлених обставин, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка [PERSON] вчиняла будьякі зловживання зі свого боку або подала ГУ ПФУ в Тернопільській області недостовірні дані, необхідні для нарахування та виплати їй пенсії по інвалідності. Зловживання інших осіб своїми посадовими обов`язками не можуть покладати на особу, яка отримує пенсійну виплату, тягар відповідальності, недобросовісність поведінки відповідачки не доведена. За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] коштів у розмірі 63 440,00 грн, зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, поверненню ГУ ПФУ в Тернопільській області не підлягає, а відтак суд відмовляє у задоволенні позову. Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід віднести на рахунок ГУ ПФУ в Тернопільській області. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed