Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

В липні 2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту того, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , самостійно виховує та утримує малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 23.07.2024 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі № 947/21977/24. До участі у справі заінтересованими особами залучено [INFO] та Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування. У судове засідання заявник з`явився зі своєю неповнолітньою донькою, на заявлених вимогах наполягає. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Подала письмову заяву, в якій підтвердила відомості, зазначені [PERSON] . Розгляд справи просила проводити за її відсутності. Проти задоволення поданої [PERSON] заяви не заперечувала. Від заінтересованої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи без їх участі. При розгляді просили врахувати права та інтереси дитини. Від заінтересованої особи [INFO] надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Справу також просили розглядати з додержанням принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши заявника, дитину, в інтересах якої подано заяву, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються в тому числі справи про встановлення фактів, що має юридичне значення. За приписами ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що 21.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1304. При укладені шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] ». Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] . Від цього шлюбу у подружжя Кузиків народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.09.2021 року у справі № 947/7370/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] , з 15 грудня 2022 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] та має прізвище « [PERSON] ». [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/004733210 від 10.05.2024 року. [PERSON] є лейтенантом медичної служби та згідно Наказу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» з 09 квітня 2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується копією довідки Міністерства оборони України військова частина [NUMBER] від 07.05.2024 № 457. Донька [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , [INFO] , з часу розірвання шлюбу між батьками й дотепер постійно проживає разом з батьком та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідченнями заявника, малолітньої, доказами у справі та копією витягу з реєстру територіальної громади № 2024/006545457 від 04.06.2024 року. Заявник самостійно займається вихованням та утриманням своєї дитини. Створює для дитини всі необхідні умови для нормального проживання та навчання, забезпечує потреби [PERSON] , що підтверджується її показаннями, наданими у судовому засіданні 14.11.2024 року. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції). ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996, § 78). У справі, що розглядається, факт самостійного виховання та утримання заявником малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є підтвердженим. Враховуючи відсутність заперечень проти встановлення такого факту як з боку заінтересованої особи матері дитини [PERSON] , територіального органу опіки та піклування, так і з боку територіального центру комплектування та соціальної підтримки суд констатує відсутність будь-якого спору про право. Підстав для залишення заяви [PERSON] без розгляду чи відмови у задоволенні заяви судом не встановлено. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~"Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над\~будь-якими\~іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК).

Outcome: approved