Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області 3 вересня 2024 року надійшов вищевказаний позов, згідно якого представник позивача (директор) [PERSON] просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 2015037988 від 19 березня 2017 року у розмірі 61 205,05 гривень та судові витрати. Стислий виклад позиції позивача. 19 березня 2017 року між АТ «ОТП БАНК» (далі Первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір\~№ 2015037988 (далі Кредитний договір). Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, однак відповідач порушив свої зобов`язання, в результаті чого у нього виникла заборгованість у розмірі 61 205,05 гривень. В подальшому, 24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та позивачем було укладено договір факторингу № 24/03/23, згідно якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Стислий виклад позиції відповідача. [PERSON] в судове засідання не з`явився, вважається таким, що належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не подав. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Процесуальні дії у справі. 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 85 - 86). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Між Первісним кредитором та відповідачем 19 березня 2017 року було укладено Кредитний договір. Пункт 1.1. Кредитного договору визначає, що загальна сума кредиту становить 19 080,00 гривень, строк кредиту 24 місяці, розмір процентної ставки 33% річних (а.с. 12 13). Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 14 47). 24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та позивачем укладено договір факторингу № 24/03/23, згідно якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором (а.с. 5 10). 14 квітня 2024 року позивач надсилав на адресу відповідача вимогу про погашення кредитної заборгованості та дострокове повернення кредиту (а.с. 74 - 76). В той\~самий час, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено, між Первісним кредитором та відповідачем було укладено Кредитний договір, за яким відповідач має заборгованість у розмірі 61 205,05 гривень, права вимоги за яким відповідно до договору факторингу перейшло до позивача. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Частина 1 статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 8 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому,\~положення частини першої статті 280 ЦПК України визначають, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, вважається таким, що належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не подав, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу, суд зазначає, що відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу суду надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 1 травня 2023 року, який укладений між позивачем та Адвокатським бюро «Юлії Чміль» (далі\~- Договір) (а.с. 101 - 102), додаток № 1 до Договору від 1 травня 2023 року та акт про надання правової допомоги № 263 до Договору від 1 травня 2023 року, згідно якого позивач прийняв послуги та сплатив на користь Адвокатського бюро «Юлії Чміль» 7 000,00 гривень, з яких 3 000,00 гривень (за ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів, аналіз даних документів, ознайомлення із судовою практикою та визначення перспективи справи), 4 000,00 гривень (складання позовної заяви, в тому числі формування пакету документів для подання позовної заяви з додатками) (а.с. 103 105). При цьому, Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц, провадження: № 14-382цс19) вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (п. 34). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яказаявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (п. 36). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що вказано у частині шостій статті 137 ЦПК України. Поряд з цим, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу відповідає критеріям реальності та розумності, а тому заява адвоката Чміль Юлії Володимирівни підлягає задоволенню.

Outcome: approved