Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

22 жовтня 2024 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що визначений законом строк для прийняття спадщини за законом був пропущений нею з поважних причин. Вказувала, що спадкове майно складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , бабусі [PERSON] . При цьому вказану квартиру бабуся позивачки після своєї смерті заповідала [PERSON] на підставі заповіту від 28.01.1995 року. В той же час оскільки [PERSON] проживала окремо від доньки та онуки, то про складання заповіту вона нікого не повідомила, тому сам заповіт було знайдено [PERSON] вже після смерті [PERSON] та після сплину строку на прийняття спадщини. Отже, оскільки [INFO] [PERSON] померла, яка була зареєстрована одна по [ADDRESS] , то при звернені до нотаріусу позивачки, єдиною спадкоємиці [PERSON] , [PERSON] 24.09.2024 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки минув 6-місяний строк для прийняття спадщини. При цьому [PERSON] вважала, що бабусина квартира в порядку черговості після смерті [PERSON] перейде саме до матері позивачки, [PERSON] . Додавала, що кінцевий строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом був 14.09.2024 року, а [PERSON] звернулась фактично до нотаріуса 24.09.2024 року, тобто пропустивши лише 10 днів. Окрім позивачки одночасно до приватного нотаріуса також звернулась, [PERSON] , мати позивачки, як спадкоємиця за законом після смерті [PERSON] , із заявою про те, що вона не претендує на спадщину. На підставі викладеного просила суд визначити [PERSON] додатковий строк у три місяці для звернення до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка, [PERSON] , до суду не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надавши заяву з проханням вирішити поданий нею позов за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених нею вимог. Представник відповідача, [PERSON] , у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надавши заяву з проханням вирішити справу за його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Натомість, суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали\~справи та\~оцінивши їх\~у сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~необхідність задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного вмотивування. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 14.03.2024 р. відділом ДРАЦС по Довгинцівському та Саксаганському районах у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 185, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 85 років. Також суд встановив, що на належність на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 29.09.1993 року кв. [ADDRESS] підтверджується копіями такого свідоцтва, зареєстрованого в Криворізькому БТІ, та технічного паспорту на вказану двокімнатну квартиру. Суд встановив, що [PERSON] на момент смерті [INFO] була зареєстрована одна у кв. [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 24.09.2024 року. У свою чергу зі свідоцтва про народження, виданого Жовтневим районним бюро РАЦС м. Кривого Рогу 13.10.1960 року, актовий запис № 2466, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , матір`ю якої вказана [PERSON] . При цьому згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Жовтневим відділом РАЦС м. Кривого Рогу 26.02.1983 року, \~ \~ \~ \~вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] , актовий запис № 169, шлюб між якими, натомість, було розірвано 26.02.1987 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис № 95, виданий Жовтневим відділом РАЦС м. Кривого Рогу 28.03.1991 року. Також суд\~встановив,\~що на\~підставі свідоцтва\~про народження,\~виданого Жовтневим\~відділом РАЦС\~м.\~Кривого Рогу\~15.10.1983\~року,\~актовий запис\~№ 1573\~від 15.10.1983\~року,\~вбачається,\~що [PERSON] \~народилась [INFO] ,\~матір`ю якої\~вказана [PERSON] . Суд зазначає, що згідно із заповітом від 28 січня 1995 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належну їй кв. [ADDRESS] [PERSON] , реєстр нотаріусу № 1-532. Крім того відповідно до свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 22.12.2001 р., вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились, актовий запис № 1017 від 22.12.2001 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] . Оглядом копій матеріалів спадкової справи № 97/2024, що відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріусу Дацко В. Я. 24.09.2024 року звернулась позивачка, [PERSON] . У свою чергу з копій матеріалів спадкової справи № 97/2024 також вбачається, що 24.09.2024 року із заявою про відмову від прийняття спадщини до приватного нотаріусу звернулась також мати позивачки, [PERSON] . На підставі постанови від 24.09.2024 року приватного нотаріусу Дацко В. Я. вбачається, що було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на кв. [ADDRESS] ) через сплив строків для подання заяви для прийняття спадщини. Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При цьому на підставі п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Суд на підставі встановлених обставин справи зазначає, що за змістом ст. 1272 ЦК поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17. Відповідно до ст. 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. На підставі п. 7, 209, 188, 214 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та інше) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абз. 3 п. 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2019 року по справі № 761/42165/17-ц. Судом було встановлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті її бабусі [PERSON] сплив 14.09.2024 року, а із заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернулась до нотаріусу 24.09.2024 року. Отже, необізнаність спадкоємиці, [PERSON] , про наявність заповіту після смерті [INFO] [PERSON] , складеного на її користь, а також незначний час пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є на переконання суду поважними причинами пропуску нею строку для прийняття спадщини за заповітом. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, оскільки позивачка звернулась до нотаріусу одразу після того, як дізналась про заповіт [PERSON] , а повідомлення й виклик спадкоємців за заповітом нотаріусом не було здійснено, то суд дійшов переконання про наявність поважних причин пропуску [PERSON] строку прийняття спадщини, внаслідок чого за ч. 3 ст. 1272 ЦК це є підставою для визначення їй додаткового строку у вигляді трьох місяців, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .

Outcome: approved