Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області 25 вересня 2024 року надійшов вищевказаний позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно якого представник позивача [PERSON] просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 200630-002 від 30 червня 2020 року у розмірі 23 819,33 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 30 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальності «КРЕДИТСЕРВІС» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 200630-002 (далі Кредитний договір). Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі 21 500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором. Пунктом 2.2. Кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користуванням до закінчення строку дії Договору згідно графіку, передбаченого Договором, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав повністю, однак відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 23 819,33 гривень. Стислий виклад заперечень відповідача. [PERSON] в судове засідання не з`явився, вважається таким, що належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не подав. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».\~\~ Процесуальні дії у справі. 30 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 66 67). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 30 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальності «КРЕДИТСЕРВІС» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 200630-002 (а.с. 55 57). Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі 21 500,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 622 від 6 липня 2020 року (а.с. 41). Разом з цим, відповідач порушив свої зобов`язання за Кредитним договором, в результаті чого у нього виникла заборгованість у розмірі 23 819,33 гривень, з яких 14 333,32 гривень (прострочена заборгованість за сумою кредиту), 9 486,01 гривень (прострочена заборгованість за процентами) (а.с. 48). В той самий час, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір, за яким позивач свої зобов`язання належним чином виконав, але відповідач порушив свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 23 819,33 гривень. Частина перша\~статті 526 ЦК України\~визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положенняпараграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини першої\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, положення частини першої\~статті 280 ЦПК України\~визначають, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, вважається таким, що належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не подав, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено, між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» укладено Договір про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25 січня 2023 року (а.с. 36 38). Згідно з пунктом 4.1. Договору, сторони визначили, що за надання правової допомоги у відповідності до положень даного Договору Клієнт оплачує Об`єднанню винагороду у розмірі 7 000,00 гривень за підготовку та направлення/подачу однієї позовної заяви або апеляційної скарги або касаційної скарги до суду, згідно Акту приймання-передачі справ на надання правової допомоги. На виконання умов визначених розділом 4 Договору, складено Акт № 3 приймання-передачі наданої правової допомоги, згідно якого розмір витрат на правничу допомогу складає 7\~000,00 гривень (а.с. 33). Відповідно до диспозиції частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи те, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, наявні докази, суд прийшов до висновку про задоволення вказаної вимоги.

Outcome: approved