Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на знаття з реєстрації місця проживання та реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди матері. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Апостолівського райсуду Дніпропетровської області по справі №171/812/19 від 01.08.2019 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням суду місце проживання дитини не визначалось. Дитина проживає зі своїм батьком, [PERSON] Матір дитини [PERSON] з ними не проживає. 26.11.2018 року заявою, засвідченою приватним нотаріусом Маховською С.Л., [PERSON] переклала свої батьківські обов`язки на [PERSON] та [PERSON] та перестала їх виконувати взагалі. Відповідачка жодної участі у вихованні та утриманні [PERSON] не приймає, покинула свою дитину та не виконує свої батьківські обов`язки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходиться на повному утриманні [PERSON] . Бабусею дитини - [PERSON] було придбано власну квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зі своєю дитиною [PERSON] проживають у вказаній квартирі. Зареєстроване місце проживання дитини - [ADDRESS] . Фактичне місце проживання та місце реєстрації дитини відрізняються, що спричиняє певні незручності у організації нормального життя та розвитку дитини. Без дозволу відповідачки [PERSON] не має можливості самостійно змінити місце проживання. Вважає, що відсутність згоди [PERSON] на зняття та реєстрацію місця проживання сина суперечить законним інтересам дитини. З цих підстав просить суд надати дозвіл на зняття [PERSON] , [INFO] , з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] та на реєстрацію [PERSON] разом з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без письмової згоди матері, [PERSON] ; стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник надав заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не надала. Повноважний представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 09.10.2015 року по 01.08.2019 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області по справі №171/812/19 від 01.08.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] малолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №373 від 23.09.2016 року, наданого Відділом реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання виконавчого комітету Апостолівської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 23.09.2016 року по теперішній час (а.с.10). Згідно заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маховською С.Л., відповідачка дає свою згоду на проживання за адресою: [ADDRESS] її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в сім`ї його бабусі - [PERSON] та дідуся - [PERSON] (а.с.11). Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 10.05.2023 року, [PERSON] придбала у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-15). Згідно Витягу з реєстру Криворізької територіальної громади №2023/005416783 від 18.07.2023 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №331792188 від 10.05.2023 року, сформованого Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Статтею 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45). Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні «Хабровські проти України» від 17.01.2016 року Суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному "дотриманню" права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 242 ЦК України передбачено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Відповідно до пункту 14, 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265, дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання батьків або інших законних представників чи одного з них без їх згоди. Місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Отже, виходячи з вищезазначених норм закону, згода другого з батьків на реєстрацію місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, є обов`язковою. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на знаття з реєстрації місця проживання та реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди матері підлягають задоволенню Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved