Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення того факту, що батько заявника [PERSON] , який помер [INFO] , був засновником та власником фермерського господарства «Схід». На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] 19.08.1992 року зареєстрував ФГ «Схід» та очолював його до своєї смерті [INFO] . Для забезпечення діяльності фермерського господарства [PERSON] 22.08.1995 року отримав право постійного користування земельними ділянками загальною площею 30 га для ведення селянського (фермерського) господарства, яке використовувало створене ним ФГ «Схід». Спадкоємцями після померлого [PERSON] є сторони по справі. Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину в статутному (складеному) капіталі ФГ «Схід», оскільки нотаріусу не були надані установчі документи або інші докази того, що спадкодавець був засновником даного господарства. У зв`язку з цим, позивач просив встановити той факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , був засновником та власником фермерського господарства «Схід». Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надходило клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 19.08.1992 року було створене ФГ «Схід». За даними податкової інспекції та управління статистики керівником ФГ «Схід» був [PERSON] [PERSON] 22.08.1995 року отримав право постійного користування земельними ділянками загальною площею 30 га для ведення селянського (фермерського) господарства. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлого, є позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] . Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналіз вказаних\~вище доказів\~у своїй\~сукупності однозначно\~підтверджує те,\~що [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~був засновником\~фермерського господарства\~«Схід». На час створення відповідного фермерського господарства діяли положення Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», відповідно до ч.2 ст. 2 якого (в редакції, які діяла на час створення ФГ) головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. На час відкриття спадщини діяли положення Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, яка діяла га час відкриття спадщини) головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. За такого відповідне правове значення має саме факт засновництва особою відповідного фермерського господарства. Що ж стосується вимоги про встановлення того факту, що спадкодавець був власником відповідного фермерського господарства, то суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в цій частині у зв`язку з наступним. Згідно зі ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно з ч.1 ст. 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. Таким чином відповідне підприємство є майном, належність якого певній особі на певних підставах є майновими правами. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За такого, встановлення факту належності майна певній особі на певних підставах фактично є визнанням за нею майнових прав на таке майно. При цьому, відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є способом захисту порушених, оспорених або невизнаних цивільних прав та інтересів, за таких обставин питання, пов`язані з встановленням належності майна особі чи визнанням за нею прав на таке майно має вирішуватись на шляхом встановлення факту, а шляхом визнання відповідного права. Натомість визнання права за померлою особою не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року по справі №570/997/19. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial