Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

04 липня 2024 року [PERSON] звернулася до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 75\~050,00 грн. та понесених судових витрат з надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 19.01.2001 року Єфремівською сільською радою Первомайського району Харківської області за актовим записом № 1, було зареєстровано її шлюб із відповідачем, а згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вказаний шлюб було розірвано 04.08.2009 року. В шлюбі із відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з матір`ю, та перебуває під її доглядом та вихованням. Офіційним джерелом доходу на цей час позивачка має, працюючи вчителем у школі. Після оголошення воєнного стану та неможливістю продовжити стаціонарне навчання після закінчення школи в України, дочка продовжила навчання у Вищій школі логістики факультету менеджменту та логістики за спеціальністю Менеджмент з денною формою навчання на платній основі по 3250,00 польських злотих за кожний семестр, першого ступеня спеціалізації і тимчасово проживає в Республіці Польща. Запланована дата закінчення навчання 30.09.2026 року. Оскільки донька не може самостійно заробляти собі на життя, але потребує витрат на придбання продуктів харчування, посезонної одежі, взуття, предметів гігієни, інколи ліків, коштів, пов`язаних із навчанням переїзд до місця навчання, і місця проживання, придбання канцелярських виробів, зошитів, олівців, ручок та інших предметів, які використовує в процесі навчання. За договором про надання освітніх послуг за програмами першого ступеня бакалаврату від 28.09.2023 року за минулий навчальний рік позивачка заплатила за навчання 6500,00 польських злотих, що дорівнює 65000,00 грн. За договором оренди житла від 01.07.2023 року 8550 польських злотих, що дорівнює 85500,00 грн. Реєстрацію 150 польських злотих, що дорівнює 1500,00 грн. Загальна сума витрат становила 152000,00 грн. Відповідач до досягнення дочкою 18 років сплачував аліменти, заборгованості по аліментам не має. Однак у зв`язку із продовженням навчання дочкою та додатковими витратами на це, позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 75050,00 грн., оскільки зазначає, що відповідач має фінансову можливість відшкодувати додаткові витрати. Просила посилаючись на положення статті 185 СК України стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дочки у розмірі 75050,00 грн., що становить половину витрачених нею коштів. 02 серпня 2024 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 10 вересня 2024 року, проведення якого було двічі відкладено і востаннє на 25 листопада 2024 року. 04 вересня 2024 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заявлені вимоги не визнає. Зазначає, що позивачка просить стягнути із відповідача додаткові витрати на дитину, які полягають у оплаті за навчання та проживання. По-перше, позивачкою вказано курс злотого до гривні невірно, оскільки він має бути меншим; по-друге, позивачкою надано документально підтверджену оплату лише на 3250,0 РLN; по-третє, розмір додаткових витрат на дитину визначається за домовленістю між батьками або ж, в разі спору з цього питання,б за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення; по-четверте, позивачка з ним не узгоджувала питання навчання дочки саме у Республіці Польща і конкретний навчальний заклад, спеціальність та вартість такого навчання. Позивачкою не доведено того, факту, що дочка не могла навчатися в Україні або в українському закладі на он-лайн основі з Польщею, що є безоплатно чи значно дешевше, ніж у Польщі. Вважає, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Крім того, він працює водієм і, вочевидь, не має можливості сплачувати такі великі гроші. Аліменти до досягнення дочкою повноліття він всі сплатив, а після повноліття дочка має право на пред`явлення вимоги про стягнення аліментів на своє утримання, як таку, що продовжує навчання до досягнення нею 23-х років за матеріальною його можливістю. Також, відповідач послався на висновок Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19. 17.09.2024 року позивачкою було надано відповідь на відзив у якій просила суд стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дочки у розмірі 75050,00 грн. та понесених судових витрат у розмірі 3000 грн. При цьому позивачка уточнила, що додаткові витрати були понесені позивачкою на утримання неповнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Вказуючи на ті обставини, що додаткові витрати розпочалися ще з 2023 року, коли дитина була ще неповнолітньою та продовжуються до цього часу, коли дочка досягла повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник, адвокат Лєдєньова С.М., підтримали позов з підстав викладених у ньому та відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач та його представник, адвокат Вовнянко С.І., у судовому засідання просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись, що заявлені вимоги про стягнення додаткових витрат не ґрунтуються на вимогах ст. 185 СК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Із позовної заяви встановлено, що 19 .01.2001 року Єфремівською сільською радою Первомайського району Харківської області за актовим записом № 1, було зареєстровано шлюб позивачки із відповідачем (а.с.19), а згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вказаний шлюб було розірвано 04.08.2009 року (а.с.20). В шлюбі із відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з матір`ю, та перебуває під її доглядом та вихованням (а.с.22,23). Офіційним джерелом доходу на цей час позивачка має, працюючи вчителем у школі. Відповідач працює водієм в ДК «Нафтогаз України». До повноліття дитини відповідач сплачував на її утримання аліменти та заборгованості за ними не мав. Вказані обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України. Після закінчення\~школи в\~України,\~дочка Ксенія\~вирішила продовжити стаціонарне навчання у Республіці Польщі, для чого одержала від батьків нотаріально завірену заяву від них про їхню згоду для поїздки за кордон на навчання до Республіки Польща з 20.09.2023 року по 20.09.2024 року. Фінансові витрати, пов`язані з цією поїздкою батьки беруть на себе (а.с.73). Дочка сторін обрала для себе навчання у Вищій школі логістики на факультеті менеджменту та логістики за спеціальністю Менеджмент з денною формою навчання на платній основі по 3250,00 польських злотих за кожний семестр, першого ступеня спеціалізації і тимчасово проживає в Республіці Польща. Запланована дата закінчення навчання 30.09.2026 року (а.с.24-32). Донька не може самостійно заробляти собі на життя, але потребує витрат на придбання продуктів харчування, посезонної одежі, взуття, предметів гігієни, інколи ліків, коштів, пов`язаних із навчанням переїзд до місця навчання, і місця проживання, придбання канцелярських виробів, зошитів, олівців, ручок та інших предметів, які використовує в процесі навчання. За договором про надання освітніх послуг за програмами першого ступеня бакалаврату від 28.09.2023 року за минулий навчальний рік позивачка заплатила за навчання 6500,00 польських злотих, що дорівнює 65000,00 грн. За договором оренди житла від 01.07.2023 року 8550 польських злотих, що дорівнює 85500,00 грн. Реєстрацію 150 польських злотих, що дорівнює 1500,00 грн. Загальна сума витрат становила 152000,00 грн. (а.с.33-44). Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналізуючи положення ст. 185 СК України можна дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини, за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. З матеріалів справи беззаперечно вбачається, що відповідач, як батько [PERSON] сплачував аліменти на утримання дочки, яка проживала разом з матір`ю та перебувала на її утриманні до її повноліття, тобто до [INFO] . Оскільки, як стверджує позивач між сторонами склалися конфліктні, напружені відносини, що унеможливило безспірне вирішення між ними питання прийняття участі батька у додаткових витратах, наявні підстави для судового вирішення спірних правовідносин з метою реалізації батьківських обов`язків відповідача у таких. Як роз`яснено у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі N 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В цьому контексті, суд звертає увагу на те, що предметом доказування у справах даної категорії є особливі обставини (розвиток здібностей дитини, її хвороба, тощо) та, як наслідок, додаткові грошові витрати на дитину, які несе один із батьків, а також розмір таких. Відтак, доводи позовної заяви та дублювання таких в відповіді на відзив стосовно того, що при укладенні нотаріально посвідченої заяви на згоду на можливу поїдку за кордон дочки самостійно без додаткового супроводу, позивач та відповідач повідомили, що всі фінансові витрати, пов`язані з цією поїздкою батьки, [PERSON] та [PERSON] беруть на себе, не є ключовими у спірних правовідносинах, оскільки не можуть підтвердити чи спростувати особливих обставин розвитку здібностей дитини чи її хвороби, а також затрачених у зв`язку цим відповідних коштів. Якщо це витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини. Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині. Позивачка [PERSON] , зокрема, просила стягнути додаткові витрати на навчання у Вищій школі логістики факультету менеджменту та логістики, як понесені нею, але вони не узгоджені з відповідачем. В свою чергу, такі витрати не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами, а є основними витратами, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19. Зокрема, у вказаній постанові зауважено, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Посилання позивачки на наявність спільної з відповідачем нотаріально завіреної заяви про їхню згоду для поїздки за кордон на навчання до Республіки Польща з 20.09.2023 року по 20.09.2024 року та покладанням на них фінансових витрат, пов`язаних з цією поїздкою, як на доказ, що відповідач зобов`язаний нести витрати на оплату навчання, тощо є безпідставними. Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дочки у конкретному навчальному закладі, факультеті, за конкретну суму. Навчальний заклад було обрано самою дочкою на власний розсуд, без погодження із відповідачем і, як розуміє суд зі слів позивачки, з нею - теж, бо у судовому засіданні остання висловилася, що з відповідачем, взагалі, не спілкується. Посилання позивачки\~на оголошення\~воєнного стану\~в Україні\~та неможливість\~через це\~продовжити навчання\~в Україні\~є надуманими\~та безпідставними.\~Як встановлено\~судом,\~переїзд до\~Республіки Польща\~не обумовлено\~станом війни,\~адже дочка\~сторін не\~має статусу\~біженки,\~а перебуває\~в ній\~через продовження\~навчання. Позивачкою не доведено того, факту, що дочка не могла навчатися в Україні або в українському закладі, очно, заочно, на он-лайн основі, в тому числі перебуваючи у Польщі, що навчання у Польщі є дешевшим, ніж в Україні. Також слід зазначити, що правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Зазначені витрати після досягнення дочкою сторін повноліття можуть бути покриті іншою стороною на весь період навчання та не більше ніж до досягнення дитиною 23-х років. Суд вважає, що позивачка не довела, що вказані витрати були спрямовані на розвиток особливих здібностей дочки сторін, а не для загального розвитку дитини, оскільки доказів існування у дочки відповідних здібностей суду не надано. Разом з цим, суд констатує, що належні у справі докази є дійсним свідченням того, що позивачка понесла витрати у відповідних напрямках діяльності та розвитку дочки, однак стягнення затрачених у зв`язку з цим частки коштів з відповідача не ґрунтується на нормах ст. 185 СК України. Враховуючи, що позивачка не довела наявність додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами суд вважає що заявлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, то судові витрати зі сплати судового збору він залишає за державою, а витрати з надання професійної правової допомоги мають залишитися за позивачкою. На підставі наведеного, ст. 84,180,181,182,184,185, 198-200 СК України,

Outcome: dismissed