Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, уточнивши його, про визнання права власності на земельні ділянки та житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на її майно, яке вона згідно заповіту заповідала позивачці [PERSON] .. Однак при зверненні до державного нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на спадкове майно, оскільки заповіт оформлений та посвідчений з порушенням встановлених законом вимог. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримали. Від представника відповідача Нижньосироватської сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи в їх відсутність, при вирішенні позову покладаються на розсуд суду, щодо заявлених позовних вимог не заперечують. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , за життя, належало на праві приватної власності 1/6 частина житлового будинку в [ADDRESS] та земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1320 га, розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 5924785000:03:009:1169) та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1647 га ( [ADDRESS] ( кадастровий номер 5924785000:03:009:1180), що стверджується державними актами (а.с.8,9-11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до заповіту, який зареєстрований в реєстрі за № 35 від 27 січня 2003 року [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що б належало на день смерті і на що вона за законом мала право - [PERSON] (а.с.12) Державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] була заведена спадкова справа №93/2022 за номером у спадковому реєстрі 69937518. (а.с.13,28-34). 10.01.2024 року, державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори, Блошенко В.І. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки в заповіті зазначена дата складання «27 січня 2003 року» а в посвідчувальному написі, вчиненому на вказаному заповіті, дата зазначена «січня 2003 року», тобто не вказано число в даті посвідчення заповіту, що не відповідає правилам пункту 18 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 року (яка діяла на час посвідчення заповіту та втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року). Так, в нормі було встановлено, що нотаріальне посвідчення заповітів здійснюється шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідному документі, який підписується посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів. (а.с.14-15). Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268\~ЦК\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296\~ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297\~ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.328\~ЦК\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст.\~1225\~ЦК\~України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст.\~126\~ЗК\~України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчиненім заповіту через представника не допускається. Загальні вимоги до форми заповіту та його посвідчення визначені ст. ст. 1247, 1248, 1251, 1252 ЦК України. Так, згідно із ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині тертій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Порядок посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року за №1298/20036. За змістом статті 37 Закону України «Про нотаріат», пункту 1.2. розділу І Порядку, право посвідчувати заповіти у сільських населених пунктах надано уповноваженим посадовим особам органів місцевого самоврядування. Пунктом 2.1. розділу II Порядку передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням точного місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (пункти 1.1, 1.4. розділу III Порядку). Згідно п. 18 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 року (яка діяла на час посвідчення заповіту та втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року) нотаріальне посвідчення заповітів здійснюється шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідному документі, який підписується посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів. Текст посвідчувального напису може бути надрукований на друкарській машинці або написаний чорнилом від руки ясно, чітко, без підчисток, вільні місця повинні бути прокреслені, дописки та інші виправлення - застережені. Для вчинення посвідчувальних написів можуть застосовуватися штампи з текстом відповідного напису. Посвідчувальний напис на довіреності, заповіті вміщується після підпису громадянина на тій же сторінці чи на звороті документа. Якщо посвідчувальний напис не вміщується на відповідному документі, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа аркуші паперу. У цьому випадку аркуші, на яких викладено текст документа, і аркуш з посвідчувальним написом прошнуровуються і пронумеровуються, кількість аркушів завіряється підписом посадової особи виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів. Для викладення посвідчувального напису чи його продовження допускається також підклейка аркуша паперу з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів, частина відбитку якої повинна знаходитися на підклеєному аркуші. Прикріплення і підклейка аркушів паперу для посвідчувального напису при засвідченні вірності копії документа, а також для напису на дублікаті документа не допускається. Умова щодо зазначення дати складання заповіту виконана - 27.01.2003 року. Виходячи з наведеного, фактично заповіт [PERSON] , відповідає усім необхідним вимогам щодо складання заповіту, не є нікчемним чи недійсним. А тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за позивачем права власності на спадкове майно.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved