Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2024 року у вищевказаній цивільній справі № 161/342/23 було вирішено: первісний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права на користування житлом задовольнити; визнати за [PERSON] право на користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. по 605 грн. 60 коп. із кожного з відповідачів; у задоволенні зустрічного позову [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовлено в повному обсязі (Том 3, а.с. 66-69). 28.10.2024 року від представника позивача адвоката Поліщука В.А. надійшла на адресу суду заява про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування заявлених вимог останній зазначає, що в судовому засіданні 02.10.2024 року ним було зроблено заяву щодо подання доказів про розмір витрат, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом справи. Вказує, що його довірителем було понесено витрати на правничу допомогу в сумі 53500 грн. Враховуючи наведене, просить суд стягнути із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 53500 грн. витрат на правничу допомогу (Том 3, 70-72). 11.11.2024 року представником відповідачки [PERSON] було подано до суду клопотання про зменшення розміру судових витрат. В обґрунтування своїх доводів останній зазначає, що стороною позивача було порушено порядок подання доказів щодо понесених витрат на правничу допомогу, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. У свою чергу, заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складності справи та наданим послугам (Том 3, а.с. 96-98). До початку судового засідання представником позивача було подано до суду заяву, у якій він просить розгляд даного питання здійснювати без її участі (Том 3, а.с. 100). Представником відповідачки [PERSON] до початку судового засідання також було подано до суду заяву з проханням розгляд його заяви проводити за його відсутності (Том 3, а.с. 99). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-які заяви чи клопотання від нього на адресу суду не надходили. Частиною ч. 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З огляду на наведене, суд вважає за можливе вирішити заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторін. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та клопотання про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.? Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Судом встановлено, що 18.12.2023 року між адвокатом Поліщуком В.А. та позивачем [PERSON] було укладено Договір на надання правничої допомоги № б/н, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу надання правової допомоги при розгляді цивільної справи № 161/342/24 (Том 3, а.с. 156). Як вбачається із акту виконаних робіт та наданих послуг від 25.10.2024 року до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 18.12.2023 року, загальна вартість наданих адвокатом своєму клієнту послуг становить 53500 грн. та складається з наступного: вивчення документів, формування правової позиції, написання та подання позовної заяви 20000 грн. (фіксована сума; авансовий платіж); вивчення зустрічного позову та формування по ньому правової позиції 7500 грн. (5 год. х 1500 грн.); підготовка та подання клопотання про долучення доказів 1500 грн. (1 год. х 1500 грн.); підготовка та подання клопотання про допит свідків 1500 грн. (1 год. х 1500 грн.); підготовка та надіслання двох адвокатських запитів 2000 грн. (по 1000 грн. за кожен запит); підготовка та подання клопотання про витребування доказів 1500 грн. (1 год. х 1500 грн.); участь у підготовчих та судових засідання 18000 грн. (9 засідань х 2000 грн.); підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення 1500 грн. (1 год. х 1500 грн.) (Том 3, а.с. 74-76). Факт сплати позивачем своєму представнику гонорару за надання правничої допомоги підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера № 35 від 18.12.2023 року та № 455 від 25.10.2024 року (Том 3, а.с. 73а, 76). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 53500 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Суд враховує, що дана категорія справ не відноситься до категорії справ підвищеної складності, сама по собі позовна заява не містить посилань на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, хоч і є об`ємним, проте не потребував великих зусиль для його зібрання, оскільки такі докази находилися у розпорядженні позивача. Відтак, вартість вивчення документів, формування правової позиції, написання та подання позовної заяви є неспівмірним обсягу виконаної роботи. Суд також вважає завищеними години, затрачені представником відповідачів при наданні таких послуг як вивчення зустрічного позову та формування по ньому правової позиції (в цілому 4 год.). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial