Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

15.08.2023 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника адвоката Мальцевої Г.Ю. до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних від простроченого боргу за договором позики, згідно прохальної частини якої просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму трьох процентів річних у розмірі 5\~638,63 доларів США за період з 27.01.2016 року по 01.08.2023 рік; стягнути з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь [PERSON] суму трьох процентів річних у розмірі 1\~006,90 доларів США за період з 15.03.2016 року по 01.08.2023 рік; здійснити розподіл судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.04.2013 року між [PERSON] , а також з іншого боку [PERSON] , укладено договір позики грошових коштів на суму 25\~000 доларів США на строк один рік. Відповідач в цей же день 02.04.2013 отримала суму позики у повному обсязі. Однак, [PERSON] не виконала своїх зобов`язань щодо повернення суми позики в повному обсязі. Крім того, 10.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , укладено договір позики грошових коштів на суму 4\~544 доларів США. Відповідачі в цей же день 10.01.2016 року отримали суму позики у повному обсязі. У зв`язку із виникненням термінової необхідності у грошових коштів, 28.01.2016 року [PERSON] , вимагав з відповідачів повернення вказаної суми. Вони визнають суму боргу та обіцяли повернути кошти, але на теперішній час власних зобов`язань не виконують. Визначені зобов`язання щодо сплати 4\~544 доларів США носять солідарний характер, а тому враховуючи норми ст. 543 ЦК України, позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У лютому 2016 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості зі вищевказаними договорами позики. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.04.2017 року у справі №623/259/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 02.04.2013 року в розмірі 620\~745,45 грн., що еквівалентно 25\~000,00 доларам США, 85\~935,69 грн. процентів на рівні облікової ставки НБУ за час користування грошовими коштами за період з 02.04.2013 року по 26.01.2016 року та 3% річних від простроченої суми в розмірі 10\~905,52 грн. стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 10.01.2016 року в розмірі 118\~234,70 грн., що еквівалентно 4\~544,00 доларам США станом на 14.03.2016 року по курсу НБУ. Здійснено розподіл судових витрат. Постановою Харківського апеляційного суду від 13.05.2021 року апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.04.2017 року залишено без змін. Здійснено розподіл судових витрат. Постановою Верховного Суду від 05.10.2022 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.04.2017 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13.05.2021 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.04.2017 року та постанови Харківського апеляційного суду від 13.05.2021 року. У зв`язку із тим, що відповідачі не роблять жодних дій, направлених на повернення суми позики, [PERSON] зроблено розрахунок суми трьої процентів річних від простроченого боргу щодо позики у розмірі 25\~000 доларів США за період з 27.01.2016 року по 01.08.2023 року та щодо позики у розмірі 4\~544 доларів США за період з 15.03.2016 року по 01.08.2023 рік у відповідності до статті 625 ЦК України. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.08.2023 року відкрито провадження в цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (головуючий суддя Орос О.В.). На підставі розпорядження №02-06/110 від 21.02.2024 року проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено нового головуючого суддю для розгляду вказаної справи [PERSON] , що підтверджує протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2024 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.03.2024 року вказану цивільну справу прийнято у провадження судді Хайкіна В.М. та призначено судове засідання. Від представника позивача [PERSON] адвоката Мальцевої Г.Ю. до суду було надано заяву про проханням розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надали. Також виклик відповідачів здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Відповідно до статті 280 ЦПК України, якщо відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням вказаної статті. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частинами 4, 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Матеріалами справи встановлено, що 02.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 25\~000,00 доларів США на строк один рік. Крім цього, 10.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 4\~544,00 доларів США. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.04.2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики 620\~745,45 грн., що є еквівалентом 25\~000,00 доларів США станом на 26.01.2016 року по курсу НБУ, 85\~935,69 грн. суми нарахованих процентів та 10\~905,52 грн. суми трьох процентів річних від простроченого боргу станом на 26.01.2016 року., а всього 717\~586,66 грн. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму позики 118\~234,70 грн., що є еквівалентом 4\~544,00 доларів США станом на 14.03.2016 року по курсу НБУ. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 7\~200,05 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати у розмірі 516,75 грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 13.05.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] представника [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.04.2017 року залишено без змін. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов`язані з проведення експертиз, в загальному розмірі 23\~352,40 грн. Постановою Верховного суду України від 05.10.2022 року касаційну скаргу [PERSON] , від імені якої діє адвокат Дробчак Людмила Володимирівна, залишено без задоволення. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.04.2017 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13.05.2021 року залишено без змін. В силу частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим порушенням, і право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. \~ \~ \~ \~За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. \~ \~ \~ \~Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц. \~ \~ \~ \~Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). \~ \~ \~ \~Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду у справі№ 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що відповідачі у добровільному порядку не вчиняють дій, спрямованих на повернення позивачу позиченої суми коштів, тобто не виконують свої зобов`язання за договором позики. Доказів протилежного відповідачем не надано. Враховуючи, що відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, тому в останнього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Позивач просить стягнути суму трьох процентів річних за період з 23.01.2016 року по 01.08.2023 рік та з 15.03.2016 року по 01.08.2023 рік. Судом було досліджено розрахунок, наданий позивачем, проте суд з ним не погоджується. Борг за договором позики від 02.04.2013 року становить 25\~000,00 доларів США, кількість днів прострочення з 27.01.2016 року по 23.02.2022 року 2\~220 дні. Борг за договором позики від 10.01.2016 року становить 4\~544,00 доларів США, кількість днів прострочення з 27.01.2016 року по 23.02.2022 року 2\~172 дні. Таким чином, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача за договором позики від 02.04.2013 року за період з 27.01.2016 року по 23.02.2022 року 3 % річних від простроченого боргу в сумі 4\~557,68 доларів США.; за договором позики від 10.01.2016 року за період з 15.03.2016 року по 23.02.2022 рік 3 % річних від простроченого боргу у сумі 810,53 доларів США. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Торгово промислова палата України 28 лютого 2022 року засвідчила форс-мажорну обставину ( обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України , що стало підставою введення воєнного стану з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року , про що розміщено на сайті ТПП України загальний офіційний лист . За змістом частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Позивач обрахував три проценти річних серед іншого, і з 24.02.2022 року по 01.08.2023 рік, тобто і в період дії обставин непереборної сили. Суд вважає , що в період дії обставин непереборної сили відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, внаслідок зазначених обставин. За змістом частини 1 статті 13 ЦПК України доказів іншого позивачем не надано. Відповідно до частини 1, 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог статті 12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень статті 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Докази, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог мають бути доведені не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції сторони, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення трьох процентів річних після 24 лютого 2022 року. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). Оскільки відповідачами у справі не спростовано розрахунок заборгованості, не надано доказів погашення заборгованості за борговими розписками, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Що стосується стягнення з відповідачів на користь позивача 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи, інтереси позивача представляв адвокат Мальцева Г.Ю. З позовної заяви та доданих до неї документів є незрозумілим, звідки та яким чином було вирахувано 8000,00 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. До закінчення судових дебатів допустимих та належних доказів оплати позивачем правничої допомоги, зокрема, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, та оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, рахунки, тощо) суду не надано та в судове засідання не представлено. Таким чином, оскільки позивач не надав доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу у даній справі у строки, визначені абзацом 2 частини 8 статті 141 ЦПК України, заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial