Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" (адреса: 03035, м.Київ, пл. Солом`янська, 2) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.03.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 501118636, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 60\~000 гривень, строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 18,99% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору та підписаний сторонами. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 60\~000 гривень. АТ «Альфа-Банк» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу в розпорядження кредитні кошти. Однак, [PERSON] належним чином умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20.09.2021 року становить 87\~647, 20 грн. 20.09.2021\~АТ «Альфа-Банк»\~та ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Еліт Фінанс»\~укладено договір\~факторингу,\~на підставі\~якого відбулося\~відступлення прав\~вимоги за\~кредитним договором\~до [PERSON] .\~Таким чином,\~ТОВ «ФК\~«Еліт Фінанс»\~набуло статусу\~кредитора за\~кредитним договором\~від 06.03.2019\~року укладеним\~міжАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Оскільки на теперішній час відповідач свої зобов`язання не виконав, кредитну заборгованість не погасив, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.08.2024 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23.10.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач позовні вимоги позивача визнає частково. Вважає, що розмір заборгованості є необґрунтований. У березні, з початком пандемії, банк запропонував йому кредитні канікули на чотири місяці, не повідомивши його про те, що канікули надаються тільки на оплату тіла кредиту, а всі інші відсотки та нарахування за кредитом банк буде нараховувати протягом чотирьох місяців. Вважаючи, що кредитні канікули йому було надано на всю суму щомісячного платежу, він і не сплачував кошти по кредиту протягом чотирьох місяців. В серпні 2020 року банк його повідомив про те, що канікули закінчилися і він має сплатити тіло кредиту в сумі 1011,49 грн та відсотки за 5 місяців одразу в сумі 3843 грн та винагороду банку за переказ коштів на приймання готівки в сумі 6750 грн, що складало 11\~604.49 грн. Він не був готовий фінансово сплатити таку суму в один місяць. Щодо вимоги по сплаті заборгованості по комісійній винагороді за (розрахунково-касове) обслуговування кредиту в розмірі 2.25% від суми кредиту щомісяця, вважає, що така вимога є незаконною. Відповідно до графіку платежів до суми щомісячного платежу за розрахунковий період входить погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, а також платіж за додаткові та супутні послуги у вигляді розрахунково-касового обслуговування у незмінній сумі 1350 грн щомісячно. Всього за кредитом він повинен сплатити 150\~896,90 грн, з яких:60 000 грн сума кредиту, 26\~096,90 грн проценти за користування кредитом та 64\~800 грн платежі за розрахунково-касове обслуговування. Банк не зазначив та не надав докази наявності переліку послуг і погодження їх із споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення підпункту б) пункту 1 та додатку № 1 до угоди про надання кредиту щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 1\~350 грн є нікчемними, а вимога про стягнення коштів в цій частині є незаконною. Просить не включати до суми заборгованості, яка підлягає стягненню щомісячний платіж у розмірі 1350 грн та вирахувати вже сплачену комісію за обслуговування кредиту в сумі 16\~200 грн за 12 місяців. Не заперечує щодо стягнення з нього 48\~568,48 грн заборгованості по тілу кредиту та 14\~175,72 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом мінус 16\~200 грн сплаченої винагороди банку за обслуговування кредиту. Також просив відмовити в стягненні витрат на правову допомогу, постільки не доведено факту понесення таких витрат на професійну правничу допомогу. 06.11.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якому позивач зазначає, що умовами кредитного договору передбачено саме комісія за розрахунково-касове обслуговування, а не комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. \~ \~ \~ \~ У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.03.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 501118636, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 60\~000 гривень, строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 18,99% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору та підписаний сторонами. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 60\~000 гривень. Згідно наданого розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість відповідача перед позивачем, яка, станом на 20.09.2021 року становить 87\~674,2 грн. 20.09.2021 АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, в тому числі і до [PERSON] . Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 06.03.2019 року укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Відповідно до статті 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор вправі вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до договору про надання кредиту п.1 передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково- касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені пунктом та договором. За ці послуги встановлені комісійна винагорода: б) за обслуговування кредиту 2.25% від суми кредиту, зазначеної в цьому акцепті без ПДВ. Згідно наданого додатку № 1 до умов надання кредит та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту зазначено розрахунково-касове обслуговування 1350 грн щомісячної плати. Згідно ст..11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець(виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачем не є вичерпними. Якщо положення договору визнано несправедливим , включаючи ціну договору , таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня\~\~2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом,\~\~іншими\~\~актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі\~\~№ 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 7 «Графік платежів/розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 7 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає 1350 грн щомісячно. Всього за кредитом позичальник повинен сплатити на його погашення 150\~896,90 грн, з яких : 60\~000 грн сума кредиту; 26\~096,90 грн проценти за користування кредитом та 64\~800 грн платежі за розрахунково-касове обслуговування. У кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення підпункту 1 та додатку № 1 до угоди про надання кредиту щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від\~\~14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада\~ 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по стягненню комісії в розмірі 24\~930 грн не підлягає до задоволення, постільки зазначені умови є нікчемними, а вимога є незаконною. Відповідачем за період з 06.03.2019 року по 06.02.2020 року сплачено 16\~200 грн, які підлягають поверненню відповідачу у зв`язку з нікчемністю таких вимог. Таким чином, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за тілом кредиту 48\~568,48 грн, відсотки 14\~175,72 грн, загальна сума ґяких становить 62\~744,20 грн. Суд вважає вирахувати із заборгованості сплачену відповідачем комісію за обслуговування кредиту 16\~200 грн, а тому остаточно до стягнення з відповідача підлягає заборгованість в сумі 46\~544,20 грн. Посилання позивача на той факт, що умовами кредитного договору передбачено саме комісія за розрахунково-касове обслуговування, а не комісія за обслуговування кредитної заборгованості , не може бути взято судом до уваги, постільки позивачем не надано доказів наявності переліку саме таких послуг. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року ( справа № 204/224/21). Позивачем, на виконання вимог ст.137 ЦПК України заявлено вимогу про стягнення з відповідача користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн. У відповідності до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частини 2 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Суд виходить з того, що виконання адвокатом вказаних робіт за договорами про надання правничої допомоги здійснювалось для забезпечення ефективного здійснення процесуальних прав відповідача. Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Проаналізувавши договір про надання правничої допомоги адвокатом Макєєвим В.М., акт виконаних робіт поданий адвокатом, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених відповідачем витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, беручи до уваги, що позов позивача задоволено частково, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в сумі 3\~304 грн, пропорційно задоволених вимог позивача. Також підлягають до часткового задоволення вимоги позивача в частині стягнення витрат на сплату судового збору в сумі 1607,50 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial