Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Представник комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської\~міської ради\~звернувся до\~Індустріального районного\~суду м.\~Дніпропетровська із\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення, КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам, які повинні оплачувати дані послуги щомісяця. Так, між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради №526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг. Відповідно до розрахунку сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якому відкритий особовий рахунок № [NUMBER] станом на 31.05.2023 складає 79\~499, 41 грн., яку просять стягнути із відповідачів. Крім того, посилаючись на ст.625 ЦК України, просить суд також стягнути з відповідачів суму інфляційного збільшення, яка складає 11\~864, 33 грн., 3% річних, що складають 1\~530, 62 грн. Також звертали увагу суду, що факт часткової оплати отриманої послуги водопостачання та водовідведення свідчить про фактичну згоду відповідача на отримання та оплату комунальних послуг в частині фактично отриманого водопостачання та водовідведення. [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] надали відзив на позовну заяву в якому зазначили, що позивачем до позовної заяви не долучені жодні докази того, що відповідачі дійсно отримують та фактично користуються послугами водопостачання та водовідведення. Тривалий час вони не мешкають за адресою за якою утворилась заборгованість та послугами не користуються. В підтвердження надають акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 01.10.2024, згідно якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають фактично за місцем реєстрації з 2016 року та по теперішній час. Також зазначають, що згідно договору оренди від 01.02.2013 [PERSON] , орендує житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] з терміном зазначеного договору до 01.02.2028, з автоматичним пролонгуванням. Відповідачі не визнають позовних вимог в частині нарахування суми заборгованості з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, оскільки вимоги заявлені позивачем з порушенням строків позовної давності. Також зазначали, що на період дії карантину, пов`язаного з поширення коронавірусної хвороби заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Представник комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надав відповідь на відзив в якій зазначав, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] на підтвердження чого надають довідку про склад сім`ї. Наголошували, що відповідачі не доводили до відома КП «Дніпроводоканал» про зміну власника житла та зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором, а тому нарахування за водопостачання та водовідведення здійснювалося за даною адресою із встановленою нормою водокористування, відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі. [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.07.2024. Абоненту [PERSON] відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Відповідачі свої зобов`язання по оплаті послуг з водовідведення та водопостачання не виконують, у зв`язку з чим заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення складає 92\~894, 36 грн., з яких: 79\~499, 41 грн. сума основного боргу; 1\~530, 62 грн. 3% річних; 11\~864, 33 грн. інфляційного збільшення. Статтею 22\~Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення»\~закріплені права та обов`язки споживачів питної води, відповідно до яких споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~68\~ЖК Української\~РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.\~67\~ЖК Української\~РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст.611, ч.1 ст.612 ЦК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За змістом частини першої\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідач [PERSON] з 2016 року проживав за іншою адресою, тобто фактично вже не був споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 01.10.2024, договором оренди від 01.02.2013. У зв`язку з чим, суд приходить висновку, що у задоволенні позовних вимог до [PERSON] необхідно відмовити, оскільки з 2016 року він вже не був споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] , що виключає підстави покладення на нього солідарного обов`язку з оплати виниклої заборгованості по водопостачанню та водовідведенню, включно з інфляційними втратами та 3% річних. Щодо строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України,позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною четвертою статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України\~обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Частина четверта\~статті 267 ЦК України\~визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої\~статті 258 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається\~статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Частиною 1ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. При цьому, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». Згідно матеріалів справи, відповідачем в листопаді 2022 року сплачено послуги у більшому від нарахування розміру, що свідчить про переривання перебігу позовної давності. При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року N? 211 впроваджено на всій території України карантин з 12 березня 2020 року, строк якого неодноразово продовжувався. В останнє такий строк був продовжений постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2023 року № 650 включно до 30 червня 2023 року. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-1X розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто, до 30 червня 2023 року. У п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-1X перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2022 року по справі № 679/1136/21. 01 липня 2023 року дію карантину скасовано. 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N? 2102-IX, строк якого також неодноразово продовжувався та діє по теперішній час. У п. 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N? 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N? 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позовна заява до суду подана під час воєнного стану в Україні. Враховуючи зазначене доводи відповідачів щодо звернення позивача до суду за межами\~строку позовної\~давностіне заслуговують на увагу. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст.\~611, ч.1 ст.612 ЦК України. Крім того, у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №\~373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Положення пп. 4 п. З Прикінцевих положень Закону №530-1X, на які посилаються відповідачі, не застосовуються під час нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат у цій справі. Враховуючи, що позивач КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради належним чином виконувало взяті на себе зобов`язання, а відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] не здійснювали їх повну оплату та мають заборгованість станом на 31.05.2024, суд визнає обґрунтованими вимоги позову про стягнення такої заборгованості зі [PERSON] ,\~ [PERSON] включно із нарахуваннями у порядку ч.2\~ст.625 ЦК України, яка складає 92\~894, 36 грн., з яких 79\~499, 41 грн. сума основного боргу; 1\~530, 62 грн. сума 3 % річних; 11\~864, 33 грн. інфляційне збільшення. Суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини як джерела права, суд зобов`язаний обґрунтовувати своє рішення, але це не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїс Торіха проти Іспанії»). У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта\~статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою\~статті 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11.11.2024, є дата складення повного судового рішення 22.11.2024. Відповідно до\~положень ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Outcome: partial