Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Обухівської міської ради Київської області, [PERSON] в якому просить усунути перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісового фонду загальною площею 0,2308 га, шляхом визнання недійсним рішення Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області від 10.09.2018 № 472/19 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок у в с. Перше Травня», усунути перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельним ділянками лісогосподарського призначення загальною площею 0,2308 га, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43567934 від 19.10.2018 стосовно права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3223186600:02:020:0026 площею 0,2308 га, усунути перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223186600:02:020:0026 площею 0,2308 га, шляхом її повернення на користь Обухівської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 04054725) від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури (м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2) судовий збір за наступними реквізитами: отримувач Київська обласна прокуратура; код ЄДРПОУ 02909996; банк отримувача Держказначейська служба України м. Київ; МФО 820172; рахунок отримувача UA028201720343190001000015641. Обгартовуючи позовні вимоги зазначив, що Обухівською окружною прокуратурою за результатами аналізу додержання вимог земельного законодавства на території Обухівської міської територіальної громади Київської області виявлено порушення вимог земельного законодавства при відведенні у власність земельних ділянок лісового фонду. Так, встановлено, що рішенням 46 сесії 7 скликання Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області від 10.09.2018 № 472/19 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в с. Перше Травня» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,2308 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 3223186600:02:020:0026 в межах с. Перше Травня за рахунок земель комунальної власності. На підставі вказаного рішення [PERSON] зареєструвала право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43567934 від 19.10.2018). На даний час, [PERSON] залишається власником вказаної земельної ділянки, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Встановлено, що вищевказане рішення Першотравенської сільської ради прийнято поза межами компетенції, у зв`язку з чим набуття права власності на вищевказану земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відбулась із порушенням вимог земельного та лісового законодавства, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. 12.01.2024 року ухвалою суду прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 04.06.2024 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, та призначено справу до розгляду справи по суті. В судовому засіданні прокурор Курінний С.О. позовні вимоги підтримав та пояснив, що рішенням 46 сесії 7 скликання Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області від 10.09.2018 № 472/19 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в с. Перше Травня» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,2308 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 3223186600:02:020:0026 в межах с. Перше Травня за рахунок земель комунальної власності. На підставі вказаного рішення [PERSON] зареєструвала право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43567934 від 19.10.2018). На даний час, [PERSON] залишається власником вказаної земельної ділянки, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Встановлено, що вищевказане рішення Першотравенської сільської ради прийнято поза межами компетенції, у зв`язку з чим набуття права власності на вищевказану земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відбулась із порушенням вимог земельного та лісового законодавства. Тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Обухівської міської ради Київської області - Василюк В.М. в судовому засідання проти позову заперечив в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на його недоведеність. Пояснив, що проект меж затверджувався Обухівської районною радою в 1997 році, земельна ділянка відповідачки [PERSON] не відноситься до земель лісового фонду. Матеріали лісовпорядкування не затверджені належним чином, наказ не виносився. Також пода до суду відзив на позову заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що спірна земельна ділянка відносить до земель лісового фонду. Представник третьої особи Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - Семко В.Ю. в судовому засіданні пояснив, що земельна ділянка, відповідачки [PERSON] що розташована в районі села Перше Травня Обухівського району Київської області накладається на землі лісового фонду. Сільська рада ухвалюючи рішення про виділення спірної земельної ділянки відповідачці [PERSON] перевищила повноваження, оскільки таке рішення не погоджувалось з Київським лісовим господарством. На той час не було вимог про затвердження матеріалів лісовпорядкування. Представник позивача Обухівської районної державної адміністрації Київської області - А.В. подав до суду клопотання в якому просив проводити розгляд справи без його участі, за наявними у справі доказами. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подала. Суд заслухавши прокурора, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази встановив. Рішенням 46 сесії 7 скликання Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області від 10.09.2018 № 472/19 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в с. Перше Травня» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,2308 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 3223186600:02:020:0026 в межах с. Перше Травня за рахунок земель комунальної власності. На підставі вказаного рішення [PERSON] зареєструвала право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43567934 від 19.10.2018). На даний час, [PERSON] залишається власником вказаної земельної ділянки, що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Встановивши обставини справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов`язку від інших осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що … [в разі якщо держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, зокрема, у цивільних (господарських) відносинах розглядається як поведінка держави у цих відносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава (зокрема, цивільних, господарських), органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах (п. п. 6.21, 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 5023/10655/11 від 20.11.2018, п. п. 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 915/478/18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що і в судовому процесі, зокрема в цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019, справа № 761/3884/18). Такий же висновок справедливий щодо господарського процесу. Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Законодавство передбачає два випадки представництва прокурором у суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення: захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави. Водночас в обох цих випадках прокурор здійснює представництво держави, яка і є фактичною стороною у справі. У цій справі прокурор пред`явив, зокрема, вимогу про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагентства у Харківській області, відповідачем визначив ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Отже, в частині цієї позовної вимоги позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області). Зазначене не відповідає частині першій статті 45 ГПК України, відповідно до якої сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору. Подібних висновків, але щодо участі органів державної влади в адміністративному процесі Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 13.11.2019 у справі № 826/3115/17]. Разом з тим, у цій справі позивач Керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області пред`явив, зокрема, вимоги про усунення перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісового фонду загальною площею 0,2308 га, шляхом визнання недійсним рішення Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області від 10.09.2018 № 472/19 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок у в с. Перше Травня», усунення перешкод у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельним ділянками лісогосподарського призначення загальною площею 0,2308 га, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43567934 від 19.10.2018 стосовно права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3223186600:02:020:0026 площею 0,2308 га, усунення перешкод у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223186600:02:020:0026 площею 0,2308 га, шляхом її повернення на користь Обухівської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 04054725) від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), тобто скасування рішення Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області, правонаступником якої є Обухівська міська рада Київської області, яку і визнав відповідачем. Отже, в частині цих позовних вимог позов фактично пред`явлений державою (в особі Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області) до неї самої (в особі Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області, правонаступником якої є Обухівська міська рада Київської області), що не відповідає ч. 1 ст. 48 ЦПК України, відповідно до якої сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Обухівської міської ради Київської області слід відмовити з наведених вище підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 666/3519/14-ц. Щодо позовних вимог Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської міської ради Київської області про скасування державної реєстрації. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Отже, зміст і характер спірних правовідносин, підтверджують, що спір у позивача є саме з фізичними особами набувачами земельних ділянок, а не з Обухівською міською радою, яка виконувала функції державного реєстратора. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації до Обухівської міської ради Київської області про скасування державної реєстрації слід відмовити, оскільки позов в означеній частині пред`явлений до неналежних відповідачів, у зв`язку з тим, що Обухівська міська рада Київської області є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах. Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18. Щодо позовних вимог Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації до фізичної особи про визнання недійсним рішення, скасування рішення державних реєстраторів та усунення перешкод у здійсненні Обухівською РДА права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом їх повернення на користь держави в особі Обухівської РДА з незаконного володіння [PERSON] . Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України). Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 361/2965/15-а, від 09.11.2021 у справі № 542/1403/17). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 752/13695/18). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (про принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю зазначено у п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц). Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (п.п. 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц). Звертаючись до суду з цим позовом Керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області просить визнати недійсним рішення Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області від 10.09.2018 року № 472/19 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в с. Перше Травня», скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень та усунути перешкоди у здійсненні Обухівської РДА права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом повернення на користь держави в особі Обухівської РДА з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3223186600:02:020:0026, оскільки спірна земельна ділянка лісового фонду вибула з власності держави з порушенням норм законодавства. На час звернення Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області із цим позовом спірна земельна ділянка перебувала у власності відповідачки фізичної особи. Враховуючи викладене, власник з дотриманням вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Викладене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, згідно з яким вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку ст. 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Також Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові вказала на те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння. Враховуючи, що спірна земельна ділянка зареєстрована за відповідачкою, а Керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки не заявив, тому позовні вимоги про визнання недійсним рішення Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області від 10.09.2018 № 472/19, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та усунення перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом їх повернення на користь держави з чужого незаконного володіння не є ефективним способом захисту права. Обрання неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним рішення, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та усунення перешкод у здійсненні Обухівської РДА права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом їх повернення на користь держави в особі Обухівської РДА з незаконного володіння [PERSON] слід відмовити, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене, та враховуючи, що в задоволенні позову Керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області відмовлено, понесені ним судові витрати у справі, які складаються з судового збору покладаються судом на позивача.

Outcome: dismissed