Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діяв представник адвокат Бардаченко Д.В. звернулася до суду з позовом, у якому просила суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , .витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] вищевказаної квартири; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу КейтельгіссерО.М. 22.08.2022 року за реєстровим №1252 та припинити право власності на квартиру за [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у квітні 2022 року помер її двоюрідний брат [PERSON] . Спадкодавцю на момент смерті належала квартира [ADDRESS] , яка йому належала частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1998 року, а інша частина він фактично прийняв у спадок після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на підставі ч.3 ст. 1258 ЦК України, оскільки на момент смерті своєї матері проживав разом із нею та був зареєстрований разом з нею. Позивачка, як спадкоємець п`ятої черги після смерті брата [PERSON] , спадщину прийняла у встановленому законом строк у відповідності до ст. 1268 ЦК України. Однак, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. від 05.12.2023 у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку з тим, що право власності на майно в Державному реєстрі речових прав нерухоме майно зареєстровано за іншою особою, а саме, [PERSON] . Як стало відомо [PERSON] придбала спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2022 начебто від імені [PERSON] (яка померла [INFO] ) та [PERSON] (який помер у квітні 2022), тобто продавці були мертвими на час посвідчення договору. Таким чином, після смерті [PERSON] , [INFO] та [PERSON] у квітні 2022, укладання договорів від їх імені неможливе, а тому таке майно підлягає поверненню його дійсному власнику, яким є позивач, на підставі ст. 388 ЦК України як майно, яке вибуло з володіння власника поза його волею, що зумовлює необхідність звернення позивача із позовом про витребування майна та визнання права власності. Ухвалою суду від 18.12.2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача адвокат Бардаченко Д.В. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу у письмовому провадженні без виклику сторін. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександр Михайлович та Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович у судове засідання не з`явилися, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог до суду не надали. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в том числі моральної шкоди. Судом встановлено, що у квітні 2022 року помер двоюрідний брат позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 01.12.2023 року та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2023 року, яким установлено факт, що [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 8-10). Згідно листа «Дніпровського міського БТІ» від 21.02.2024 №1904 вбачається, що в інвентаризаційній справ за адресою [ADDRESS] наявні відомості про право власності на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1998 року.Таким чином на момент смерті [PERSON] належала частина квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1998 року, а інша частина, яку він фактично прийняв у спадок після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті своєї матері проживав разом із нею та був зареєстрований разом з нею, за адресою: [ADDRESS] (а.с.97-100). Згідно листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділ формування та ведення реєстру територіальної громади № 14/5-11334 від 08.09.2023 зазначено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.05.1997 року та з реєстраційного обліку не знятий.(що підтверджується матеріалами спадкової справи 57-96). Статтею 1296 ЦК України, визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Позивачка, як спадкоємець п`ятої черги після смерті брата [PERSON] , спадщину прийняла у встановленому законом строк у відповідності до ст. 1268 ЦК України, про що свідчить заява останньою до нотаріальної контори (а.с..57). 05.12.2023 року постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з тим, що право власності на майно в Державному реєстрі речових прав нерухоме майно зареєстровано за іншою особою.(а.с.7). В матеріалах справи знаходиться договір купівлі-продажу від 22.08.2022 який укладено між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. реєстровий № 1252 (а.с.13), згідно якого продавці продали, а покупець купила квартиру [ADDRESS] . За домовленістю сторін продаж квартири здійснений за 485 300 грн. Як зазначено у п. 2 даного договору, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить продавцям в рівних частках кожному, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.12.1998 року ВАТ «Дніпропетровський агрегатний завод», згідно розпорядженням №1038 та зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №489 п за реєстровим номером 1192-305 (а.с.97-100). Згідно відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на запит від 08.12.2023 року б/н (вх..ГУ ДПС від 11.12.2023 №126543/6) щодо надання інформації відносно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) вказано, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків РНОКПП [NUMBER] та РНОКПП [NUMBER] є недійними.(а.с. 15). Позивач вважає, що квартира [ADDRESS] , яка належала за життя її двоюрідному брату [PERSON] , мала увійти до спадкової маси майна, яку вона успадкувала, при цьому вказує, що договір купівлі-продажу не міг бути укладеним, оскільки [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер у квітні 2022 року, тоді як оспорюваний договір купівлі-продажу посвідчений нотаріусом 22.08.2022 року. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (пункти 1, 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За приписами частин 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України, визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, у судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами, що наданий до суду договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 22.08.2022 року є нікчемним, оскільки обов`язкова державна реєстрація права власності [PERSON] на спірне майно за договором купівлі-продажу від 22.08.2022 відбувається і здійснюється приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу КейтельгіссерО.М. реєстровий № 1252 22.08.2022 року, від імені померлих осіб та в інтересах померлих осіб, цивільна правоздатність яких була припинена [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] у квітні 2022 року, тобто вже після смерті останніх, а тому суд прийшов до висновку, що спірна квартира вибула з власності позивача та її померлого брата поза їх волею. Згідно з ч.2, 5 статті 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, суд вважає, що відбулось незаконне заволодіння квартирою, що порушує публічний порядок (ст. 228 ЦК України), а тому договір купівлі-продажу є нікчемним та не потребує визнання його недійсним. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) погодилася з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 369/2770/16-ц і від 07.11.2018 у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (abinitio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipsoiure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (ergaomnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (exofficio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає ( постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Разом з тим суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.08.2022 є безпідставними, оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Позивач, звертаючись до суду з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилався як на правову підставу передбачену ст. ст. 387, 388 ЦК України. Відповідно до статті 387 ЦК України, лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з положеннями статті 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. У пунктах 146-147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 зазначено: задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту прав власника. Згідно з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13, від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину. Вказану позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №753/11965/19. Положення ст.388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, якщо було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 у справі №754/9233/17. Виходячи зі змісту ст.388 ЦК України, недобросовісним набувачем є набувач, який знав або міг знати про те, що володіє майном незаконно, а також те, що особа, у якої за відплатним договором придбане майно, не мала права його відчужувати. За змістом ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18). Приймаючи викладене, суд зазначає, що як вже зазначалось, [PERSON] 22.08.2022 року придбано спірну квартиру [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу від 22.08.2022 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. реєстровий № 1252, у продавців [PERSON] та [PERSON] , які як встановлено судом станом на час укладення даного правочину вже померли, що мало місце 29.11.2007 року та квітень 2022 року. За наслідком чого, суд вважає, що вказані обставини в сукупності свідчать, що [PERSON] та [PERSON] , з підстав припинення цивільної правоздатності у продавця в силу їх смерті, фізично не мали можливості 22.08.2022 укласти відповідний правочин з [PERSON] , в свою чергу померлими [PERSON] , [INFO] та [PERSON] у квітні 2022 року, та не знати про наявність перешкод до вчинення цього правочину в силу фактичної відсутності продавців. Вказане свідчить про недобросовісність останнього набувача спірної квартири , яким є [PERSON] , за наслідком чого враховуючи недобросовісність останньої, спірна квартира [ADDRESS] підлягає витребуванню відповідно до ст.387 ЦК України. Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, обставин справи встановлених у судовому засіданні, які вказують на те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власників поза їх волею, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, шляхом витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] . Що стосується позовних вимог позивача про припинення право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідні від позовних вимог про витребування з чужого незаконного володіння. Що стосується вимог позивача про визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на квартиру [ADDRESS] , після померлого двоюрідного брата [PERSON] , то суд вважає що дані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У судовому засіданні було встановлено, що у квітні 2022 року помер двоюрідний брат позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру [ADDRESS] , частина якої належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1998 року, а інша частина він фактично прийняв у спадок після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті своєї матері проживав разом із нею та був зареєстрований разом з нею, за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач, як двоюрідна сестра померлого [PERSON] , відповідно до ст.1265 ЦК України є спадкоємцем за законом п`ятої черги та у встановлений строк та порядок прийняла спадщину, подавши відповідно до ст.ст.1269,1270 ЦК України до спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини за законом після померлого брата. 15.09.2023 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондарю М.О. з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . За її заявою була заведена спадкова справа № 03/2023. Але з незалежних від неї причин, вона не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки право власності на дане майно вже було зареєстровано за іншою особою. Згідно з положеннями п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки, у судовому засіданні встановлено, що позивачка не має можливості отримати спадщину у встановленому законом порядку з незалежних від неї причин, то суд вважає, що її право підлягає також захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2023 заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження права власності, заборонити усім суб`єктам реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювати будь-які реєстраційні дії, що пов`язані з відчуженням права власності та реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що спір розглянуто судом та позов задоволено, за позивачем [PERSON] судом визнано право власності на квартиру, відповідач визнала позов, та позивач звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, тому суд приходить до висновку, що вжиті за ухвалою суду від 18.05.2023 заходи забезпечення позову підлягають скасуванню . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 5610,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial