Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Стислий виклад суті спору Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики, оформленим у вигляді боргової розписки, у розмірі 4094 доларів США, з яких: 3 700 доларів США - сума позики, 394 долари США - сума неустойки. Позов обґрунтовано тим, що 01.06.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, на підтвердження укладення якого відповідачем власноручно складено розписку, у якій підтверджено факт отримання грошових коштів у розмірі 3 700 доларів США. Борг зобов`язувався повернути до 01.06.2023. У випадку прострочення боргу зобов`язувався сплатити суму неустойки в розмірі 1 долар США за кожен день прострочення. Однак, грошові кошти не повернув. Станом на дату подання позову до суду курс долара до гривні становить 40, 5374 грн. У зв`язку з викладеним просив задовольнити позовні вимоги. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 01.07.2024 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.07.2024 було забезпечено позов шляхом заборони відповідачу [PERSON] відчужувати у будь-який спосіб житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить йому на праві власності. Ухвалою судді від 09.09.2024 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 28.10.2024 відзив відповідача повернуто без розгляду в зв`язку з пропуском строку на його подання без поважних на те причин. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вказав, що в 2022 році позичив кошти відповідачу, однак з того часу в жодному розмірі борг не повернуто. Вказав, що неустойку нарахував за кількість днів прострочення по 1 долару США, згідно умов договору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що в день написання розписки знаходився в с. Високому лише 15 хвилин, розписку писав під тиском з боку позивача і не в день, вказаний в даті, вказав, що гроші брав раніше, на даний час їх дійсно не повернув. В подальшому вказав на можність повернення коштів, але до кінця року в зв`язку з відсутністю доходів. Фактичні обставини встановлені судом Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 01.06.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безвідсоткової позики, оформлений у вигляді боргової розписки, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у розмірі 3 700 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути їх до 01.06.2023. У випадку прострочення повернення суми позики позичальник зобов`язувався сплатити неустойку в розмірі 1 долар США за кожен день прострочення (а.с. 5, 31). Норми законодавства, що підлягають застосуванню Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560св21. Цивільний кодекс України\~не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. Таким чином, письмовий договір позики та правильно складена письмова розписка позичальника (разом або кожній окремо) є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із наданням та отриманням у борг коштів. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінка доводів сторін та висновки суду Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписку написано власноручно позичальником - відповідачем, вона містить персональні дані позичальника, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Сторони дотримались письмової форми договору. Доводи відповідача про написання розписки під тиском, в інший день суд відхиляє, оскільки вони не підтверджені іншими належними доказами. Крім того, з пояснень відповідача вбачається визнання ним наявності боргу перед позивачем. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Як вбачається зі ст. 545 ЦК України, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 19 квітня 2023 року у справі № 755/7216/21, від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18, від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц, від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Отже, відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики від 01.06.2022 не виконав, і не повернув позикодавцю грошові кошти у сумі і у строк, визначений договором та вказаний ним додатково у розписці. Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18 роз`яснив, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина 2 статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). За змістом правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Таким чином, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка отримана у позику. За встановлених судом фактичних обставин справи, позика була отримана відповідачем саме в іноземній валюті - доларах США, що відображено розписці. Враховуючи викладене вище, сума позики в розмірі 3 700 доларів США підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в повному розмірі, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо заявлених позивачем вимог щодо стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання суд зазначає таке. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором безвідсоткової позики від 01.06.2022 передбачено, що у випадку прострочення повернення суми позики позичальник зобов`язувався сплатити неустойку в розмірі 1 долар США за кожен день прострочення. Судом встановлено, що термін повернення позики тривав до 01.06.2023 (включно), тому на користь позивача підлягають стягненню 1 долар США за кожен день прострочення, тобто, з 01.06.2023 і до 28.06.2024 (дата звернення до суду), що складає 394 дні. Таким чином, сума неустойки, що підлягає стягненню в межах заявлених позовних вимог по 28.06.2024 становить 394 долари США. Загалом, в межах позовних вимог, за договором позики стягненню з відповідача підлягає сума в 3700+394 = 4094 долари США, що за курсом на час подачі позову еквівалентні: 4094 *40, 53 грн = 165\~929 грн. З огляду на встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат На підставі статті 141 ЦПК України, в зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 1659,29 грн (1% від ціни позову, яка складає 3700+394 *40, 53 грн = 165\~929 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved