Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із указаним позовом, де просить встановити факт його проживання на час відкриття спадщини однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] та визнання позивача спадкоємцем 4 черги; визнати за позивачем право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,0832 га, з них: земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,6226 га, ділянка № [NUMBER] площею 0,4606 га, які розташовані на території Буської міської ради Золочівського району Львівської області (колишньої Тур`янської сільської ради), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер дядько [PERSON] , а після його смерті відкрилась спадщина на вищевказані земельні ділянки. Позивач є спадкоємцем померлого четвертої черги за законом, оскільки проживав разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, вели разом спільне господарство та побут, а інших спадкоємців у померлого не має, позивач фактично вступив в управління спадковим майном, несе витрати по його утриманню, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач не може оформити свої спадкові права, а відтак звернувся в суд із указаним позовом, який просить задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач Буська міська рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив, направивши до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності представника. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Тур`янською сільською радою Буського району Львівської області від 15.11.2004, спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . Як убачається із долученої до позовної заяви копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №012692 від 06.03.2000, що спадкодавцю [PERSON] за життя належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,0832 га, з них: земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,6226 га, ділянка № [NUMBER] площею 0,4606 га, які розташовані на території Тур`янської сільської ради Буського району Львівської області. Згідно вимог ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права. Нормою статті 316 цього Кодексу визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як убачається із довідки виконкому Тур`янської сільської ради Буського району Львівської області №108 від 05.02.2018, що спадкодавець [PERSON] був одиноким, постійно хворів і потребував постійного стороннього догляду, що його здійснював сусід [PERSON] (позивач у справі), який взяв [PERSON] на постійне проживання до свого будинку по [ADDRESS] , де проживав із ним однією сім`єю, починаючи з жовтня 1999 року до дня смерті [PERSON] ( [INFO] ), здійснюючи за ним постійний догляд, будучи пов`язаним спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, а також позивач здійснив поховання [PERSON] . Також з іншої довідки виконкому Тур`янської сільської ради Буського району Львівської області №107 від 05.02.2018 року слідує, що спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті постійно проживав по [ADDRESS] . Заповіт від імені померлого не посвідчувався. Крім того, як убачається із довідки виконкому Буської міської ради Львівської області №97 від 18.03.2024, що позивач [PERSON] здійснив поховання дядька [PERSON] , який помер [INFO] , із яким позивач проживав без реєстрації протягом останніх п`яти років разом до дня смерті в будинку по [ADDRESS] . Отже, наведені фактичні обставини в сукупності підтверджують факт проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (жовтень 1999 по листопад 2004), що дає позивачу [PERSON] право на прийняття спадшини за законом у відповідності до положень статті 1264 ЦК України. Разом із тим, як убачається із листа Буської державної нотаріальної контори №551,01-16 від 15.10.2024, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилась. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1258 ЦК України). До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Як передбачено ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відтак, оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом четвертої черги, оскільки не менше п`яти років до часу відкриття спадщини проживав однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, а позивач здійснював догляд за дядьком та похоронив його, а тому позивач прийняв спадщину на підставі ст. 1264 ЦК України в порядку положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки є спадкоємцем\~четвертої черги\~за законом,\~який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а спадкоємців попередніх черг не встановлено. Згідно приписів частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав (п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України). Таким чином, оскільки позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом після смерті спадкодавця, прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проте через відсутність правоустановлюючих документів на спадкове майно, позивач позбавлений процесуальної можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, а тому заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірне майно (земельні ділянки) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Разом із тим, суд вважає, що до задоволення не підлягає позовна вимога про встановлення факту проживання позивача разом із спадкодавцем та визнання його спадкоємцем 4 черги, оскільки вказані фактичні ообставини підтверджені належними та допустимими доказами, що послужили підставою для задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірне майно, а встановлення юридичних фактів підлягає розгляду в порядку окремого провадження (непозовного цивільного судочинства), передбаченого розділом IV ЦПК України. Відтак, суд вважає, що в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. Ураховуючи наведене та

Outcome: partial