Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.11.2023 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» і фізичною особою [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2131241123 (далі договір Позики). Як вбачається із змісту договору Позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затв. 17.10.2022 складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови таз якими Позичальник був попередньо ознайомлений. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі: 7000 грн. 00 шляхом перерахунку на банківський рахунок (Банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п. 1.3., 1,4. та/або 1.5. цього Договору, його додатків. Тип позики - кредит; мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльності, незалежно професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівників; строк позики (строк дії Договору) - 30 днів; дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - 1,99% на день (726,35% річних); процентна ставка Позаакційна (базова) - в день 2,99% на день (1091,35% річних) фіксована; дата надання позики 13.11.2023; дата повернення позики - 13.12.2023. На підтвердження укладання договору Позики між Кредитодавцем та Позикодавцем, позивач надав суду роздруківку з електронної пошти позивача - [INFO] , з якою відправлено на електронну пошту відповідачу - gontarukmaksim9@gmail.com одноразові ідентифікатори для підписання договору позики № 2131241123 та паспорту споживчого кредиту. Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також в договорі позики та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами. Позичальник свої зобов`язання відповідно до умов договору Позики не виконав, в той час як Позикодавець свої зобов`язань виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 грн., що підтверджується Довідкою про перерахування коштів. В той же час відповідач всупереч умовам договору Позики та норм стст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, сума Позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Позивач вказує, що станом на день подання цієї позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем складає 37767,10 грн: 7000,00 грн. заборгованість за кредитом; 30767,10 грн. заборгованість за процентами (7000 ж 2,99% х 147); разом 37767,10 грн., проценти нараховувалися по 09.04.2024 включно. Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором Позики у розмірі 37767,10 грн. та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 2422,40 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2024, матеріали цивільної справи за позовною заявою ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.05.2024 прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи. 27.08.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в особі представника адвоката Працевитого Г.О., згідно якого відповідач не заперечує факт підписання договору одноразовим ідентифітором в порядку Закону України «Про електронну комерцію», проте категорично не погоджується із розміром заборгованості. Відповідач вважає безпідставним та незаконним нарахування суми заборгованості в розмірі 40189,50 грн. Зазначає, що всупереч положенням підписаного договору позики, після спливу 30 днів, товариство продовжило нараховувати проценти. Пункт 1.5. договору недійсним, оскільки фактично дозволяє кредитодавцю нараховувати штрафну санкцію у розмірі відсотків як покарання за несвоєчасне виконання позичальником своїх обов`язків. Таким чином, фактично, відсотки нараховуються понад строк, що є неправомірним, не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідач не погоджується з нарахованим розміром відсотків з огляду на те, що вказані відсотки були нараховані понад строк кредитування, визначений кредитним договором. Договором № 213241123 від 13.11.2023 встановлено орієнтований строк здійснення «Пролонгації строку позики». Так, відповідно до п. 4.2 «У випадках ініціювання позичальником пролонгації. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник при оформленні пролонгації змінюється та визначається виходячи з позаакційної (базової) процентної ставки, визначеної у п. 1.1.5. цього договору, якщо інше не буде визначено у додатковій угоді, укладеної між сторонами». Відповідач не звертався до кредитора за пропозицією про продовження строку кредитування, додаткова угода не укладалась, а отже строк кредитування не змінювався і становить 30 днів. Зворотного матеріали справи не містять. Вказана пропозиція відповідача щодо незаконності нарахування відсотків понад строк кредитування узгоджується із сталою судовою практикою. Отже, передбачені п. 1.1.5 та п. 1.5 Договору є такими , що нараховані після спливу строку дії Договору (30 днів), і фактично є мірою відповідальності боржника за не повернення позики в строк дії Договору. Щодо несправедливості заявленого розміру процентів, вважає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 40189,50 грн., в той час, як сума тіла кредиту складає 7000,00 грн. Але заявлена вимога позивача майже в 3 рази перевищує розмір тіла кредиту, отриманого відповідачем, а тому такі позовні вимоги є необґрунтованими та несправедливими для відповідача в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів». Щодо стягнення судових витрат на користь відповідача: 20.08.2024 між [PERSON] та Адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого» було укладено договір про надання правової допомоги. Пунктом 1.3 Договору про надання правової (правничої) допомоги визначено, що розмір гонорару визначається та сплачується за погодженням сторін та викладається в додатку (додатковому договорі) до цього Договору. Відповідно до п. 1 Додаткового договору до договору про надання правової допомоги від 20.08.2024, адвокату було доручено здійснення представництва та захист інтересів клієнта у справі № 334/3003/24, складання відзив у справі. Пунктом 2 додаткового договору визначено орієнтовану вартість послуг: написання відзиву на позовну заяву, на яку буде зменшено суму заборгованості за кредитним договором. Гонорар адвоката за ведення справи становить 10% від фактично списаної суми боргу. Пунктом 4.3 додаткового договору визначено, що оплата послуг адвоката здійснюється не пізніше 10 днів після набрання рішення суду законної сили. Відповідач звертає увагу суду на те, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, до судових витрат включаються також витрати, які сторона має сплатити в майбутньому. В разі понесення додаткових судових витрати, відповідні докази та їх розрахунок будуть надані суду при розгляді справи, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі, в порядку ч. 7 ст. 137 ЦПК України. В зв`язку з цим належних доказів понесених судових витрат матеріали справи не містять. Посилаючись на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» витрати про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 40189,50 грн. та стягнути з позивача витрати на правову допомогу та інші судові витрати. У судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без участі представника ТОВ «ІННОВА ФІНАНС». 19.11.2024 представник відповідача адвокат Працевитий Г.О. подав до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу ез участі представника відповідача; відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 46189,50 грн. Стягнути з ТОВ «ІННОВА ФІАНС» витрати на правову допомогу та інші судові витрати. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.11.2023 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНс» і [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2131241123 (далі договір Позики). Як вбачається із змісту Договору позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затв. 17.10.2022 складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови таз якими Позичальник був попередньо ознайомлений. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі: 7000 грн. 00 шляхом перерахунку на банківський рахунок (Банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п. 1.3., 1,4. та/або 1.5. цього Договору, його додатків. Тип позики - кредит; мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльності, незалежно професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівників; строк позики (строк дії Договору) - 30 днів; дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - 1,99% на день (726,35% річних); процентна ставка Позаакційна (базова) - в день 2,99% на день (1091,35% річних) фіксована; дата надання позики 13.11.2023; дата повернення позики - 13.12.2023. Відповідно до п. 1.9 договору позики, Договір підписується електронним підписом Позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов Позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням - пропозицією укласти Договір. На вказану Позичальником електронну пошту або смс повідомлення надсилається одноразовим ідентифікатором для підписання Договору, що згенерований під час проходження Позичальником процедури укладання Договору. Позичальник, приймаючи пропозицію Позикодавця укласти Договір, підписує в інформаційно-телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки «підписати». Сформовані таким чином електронні підписи Позичальника та Позикодавця накладені на Договір. Після підписання такими електронними підписами Договору його умови вважаються прийнятими, а Договір є укладеним. Зазначені умов договору Позики повністю відповідають вимогам ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». На підтвердження укладання договору Позики між Кредитодавцем та Позикодавцем, надано суду роздруківку з електронної пошти позивача - support@finsfera.ua, з якою відправлено на електронну пошту відповідачу - gontarukmaksim9@gmail.com одноразові ідентифікатори для підписання договору позики № 2131241123 та паспорту споживчого кредиту. Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також в договорі позики та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами. У відповідності до п. 1.4., 1.4.1., 1.5. Договору позики, на період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,99% (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», правил акції ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» «Повторний кредит») від суми Позики за кожний день користування Позикою. У межах строку Позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п. 1.3 цього Договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка зазначена у пункті 1.1.5. цього Договору з першого дня дії Договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладений між Сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням Строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між Сторонами та відображаються Позичальнику в особистому кабінеті. У випадку користування Позикою понад строки, встановлений п. 1.2 Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% на день з урахуванням Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», правил акції ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» «Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка у розмірі 2,99% на день від суми Позики за кожен користування Позикою з першого дня дії Договору. Згідно п. 1.7. Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути Товариству Позику, нараховані проценти згідно умов Договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2. та/або п. 1.3. Договору. Договором № 213241123 від 13.11.2023 встановлено орієнтований строк здійснення «Пролонгації строку позики». Так, відповідно до п. 4.2 «У випадках ініціювання позичальником пролонгації. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник при оформленні пролонгації змінюється та визначається виходячи з позаакційної (базової) процентної ставки, визначеної у п. 1.1.5. цього договору, якщо інше не буде визначено у додатковій угоді, укладеної між сторонами». За матеріалами справи, відповідач не звертався до кредитора за пропозицією про продовження строку кредитування, додаткова угода не укладалась, а отже строк кредитування не змінювався і становить 30 днів. Згідно Довідки про перерахування коштів, Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. Згідно п. 2.2.2.1. Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути Позику, сплатити проценти за користування Позикою в порядку, визначеному цим Договором. Відповідно до п. 3.9., 3.10. Договору позики, у випадку порушення Позичальником умов Договору, Позикодавець має право здійснити будь-які дії передбачені законодавством з метою захисту своїх прав і інтересів. Позичальник самостійно несе ризики пов`язані з невиконанням в повному та/або частковому розмірі п. 2.2. Договору. З наведеного вбачається, що ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором позики про надання грошових коштів у позику № 2131241123, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами вищевказаного Договору. Разом з тим, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та допустив прострочення повернення кредиту, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Стороною відповідача у поданому відзиві визнавалися та не оспорювалися обставини щодо укладення між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] . Договору про надання грошових коштів у позику № 2131241123 від 13.11.2024, щодо невиконання ним обов`язків за цим договором стосовно повернення кредиту та сплати процентів. Договір був укладений шляхом його безпосереднього підписання позичальником електронним цифровим підписом. Отже, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. При вирішенні вимог щодо стягнення відсотків має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема: стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України; в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 Верховний Суд дійшов таких висновків: термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях; перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (п. 34); Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема, положеннями ст. 1048 ЦК України щодо позики (сплата процентів на умовах, визначених договором позики, а в разі неврегульованості договором питання щодо розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ), ст.ст. 1054, 1057 ЦК України щодо кредиту (п. 35); наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством; у цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 37); оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні; тому застосування до спірних відносин положень частини 1 статті 1048 ЦК за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина 1 статті 1048 ЦК застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині (п.п. 24, 38, 39, 40); стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, тому у разі прострочення виконання зобов`язання … нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК (п.п. 41, 42, 44). У подальшому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.03.2023 № 910/4518/16 підтвердила ці правові позиції, уточнила та розширила їх тлумачення, за змістом якого, зокрема: відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема, ст.ст. 1048, 1054, 1057 ЦК України; наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством; у цьому разі відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 78); проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (п. 81); зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку; тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України (п. 84); надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п. 87); припис абзацу другого частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 ст. 1050 ЦК України (п. 91); боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом»; установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (п. 93); оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (п. 96); на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування; тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п. 97); боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 100); підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів; так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за ст. 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом (п. 101); наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо (п. 102); у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п. 103); компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу); такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності; на відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (п. 106); на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (п. 107); зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі; водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст. 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (п. 115); твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання; проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України (п. 116); для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування; для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо; у разі сумніву слід застосовувати принцип contraproferentem (лат.verbachartarumfortiusaccipiunturcontraproferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (п.п. 122, 128); у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором (п. 141). Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог. З підстав, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, ТОВ «ІНОВА ФІНАНС» позов до [PERSON] не пред`являло. З огляду на викладене, позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення заборгованості за відсотками визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України, не подав відповідні докази суду, як це вимагається ч.ч. 2, 8 ст. 83, ч. 5 ст. 177 та іншими нормами ЦПК України, хоча перешкод у доказуванні не мав. Оскільки термін повернення кредитних коштів сторони погодили 13.12.2023 та відповідно до Додатку № 1 до Договору № 231241123 від 13.11.2023 було обумовлено загальну вартість кредиту, що включає в себе як суму тіла кредиту, так і відсотки в межах строку кредитування, а саме 7000,00 грн. - тіло кредиту; 2079,00 грн. - відсотка в межах строку кредитування, право ТОВ «ІІНОВА ФІНАНС» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 13.12.2023, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до умов цього договору. Враховуючи те, що умовами договору позики не було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення до суду з даним позовом становить 9079,00 грн, що складається: 7000,00 грн. заборгованість за кредитом; 2079,00 грн. заборгованість за процентами (в межах строку кредитування). Таким чином, із відповідача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів, що становить 2079,00 грн. в межах строку кредитування та саме тіло кредиту в розмірі 7000,00 грн. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Крім того, суд також звертає увагу нате, що розмір сум позики складає лише 7000,00 грн, тоді як нарахованих відсотків 30767,10 грн., з яких позивач просить стягнути з відповідача, що є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. При вирішенні питання щодо понесених судових витрат суд враховує, що за положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, на 24 відсотків, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог і складає 581,37 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial