Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилалась на те, що вона з відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося та вони давно проживають окремо. Останній раз бачились у жовтні 2019 року. Вказувала, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться життям сина, не відвідував та не відвідує його вдома. Син народився у березні 2019 року, а з відповідачем вони бачились востаннє в жовтні цього року. З тих пір останній сина не бачив та не цікавиться його існуванням взагалі. Відповідач, на неодноразові прохання допомогти матеріально, їй відмовляв. Покладених законом на батька обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь - якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо вихованні сина вона вирішує самостійно, без підтримки з боку відповідача. Вважає, що вказані факти, як окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджується відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків. Посилалась на те, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, досягненнями, станом здоров`я. Не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Зазначила, що їх син повністю знаходиться на її утриманні, в той час, як відповідач, добровільно не надає синові матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки, є здоровою, працевлаштованою людиною, має стабільний заробіток, а тому здатний та зобов`язаний утримувати свого неповнолітнього сина, якому потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки, іграшки та багато інших речей, потрібних дитині його віку для належного забезпечення життя, фізичного, соціального та духовного розвитку. Просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01.08.2024 року провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20.09.2024 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи. Третя особа виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування свого представника у судове засідання не направили, були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Крім того встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] .. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20.08.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Із повідомлення КП «Центр первинної медико -санітарної допомоги №1 Полтавської міської ради» від 28.06.2024 року №01-14/816/10, вбачається, що дитина [PERSON] знаходиться під наглядом в КП «ЦПМСД №1 ПМР» АЗПСМ №10. Історія розвитку дитини не передбачає фіксації з ким дитина з`являється на огляд. Зі слів лікаря Головатюк Я.С. , на огляд з дитиною в період з січня 2024 року по теперішній час хлопчик з`являється у супроводі матері, [PERSON] .. Із акту про не проживання особи від 13.06.2024 року, складеного власником квартири [ADDRESS] , в присутності свідків, мешканців будинку [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] за даною адресою ніколи не був зареєстрований та фактично не проживав і не проживає. Відповідно висновку виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 10.09.2024 року №274, виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Статтями 150, 151 СК України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 554/3589/18. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Однією із засад регулювання сімейних відносин відповідно до ст. 7 СК України є забезпечення дитині можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, в тому числі і забезпеченням їй сімейного виховання. При розгляді справи судом не встановлено наявності у [PERSON] шкідливих звичок, схильності до зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Враховуючи недоведеність в судовому засіданні винної поведінки [PERSON] відсутність свідомого нехтування ним своїми обов`язками по вихованню неповнолітнього сина, а також право неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на спілкування з батьком, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо сина буде суперечити правам та інтересам дитини. Крім того, суд зауважує, що перебування відповідача на тимчасово окупованій території не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи вищевикладені обставини, позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . У даний час між батьками виник спір з приводу участі батька в утриманні дитини. Відповідно до ст.ст.141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. За вимогами ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При винесенні рішення та визначенні розміру аліментів судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме стан здоров`я дитини та платника аліментів, матеріальний стан сторін по справі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Також при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становить 2563 грн.. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд, враховуючи стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який є працездатним, немає на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2563 грн, щомісячно, до повноліття дитини. Саме такий розмір аліментів має забезпечити право неповнолітнього [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 24 липня 2024 року - дня звернення позивача до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн., від сплати якого звільнений позивач. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: partial