Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 7 липня 2020 року на підставі договору про надання позики № 07-27/07 [PERSON] у [PERSON] було отримано в борг грошові кошти в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США, під 2,5 відсотки за один календарний місяць користування позикою. Додатковою угодою від 03 грудня 2020 року розмір позики було збільшено до 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США під зобов`язання її повернення в строк до 27 січня 2021 року з процентами в розмірі 1265 доларів США. Додатковою угодою від 27 січня 2021 року розмір позики було збільшено до 20 000 (двадцять тисяч) доларів США під зобов`язання повернення: - процентів в розмірі 1500 доларів США в строк до 27 квітня 2021 року; - процентів в розмірі 1500 доларів США в строк до 27 липня 2021 року; - процентів в розмірі 1500 доларів США в строк до 27 жовтня 2021 року; - процентів в розмірі 1500 доларів США в строк до 27 січня 2022 року; - позику в розмірі 20000 доларів США в строк 27 січня 2022 року. На даний час строк користування позикою завершився і у [PERSON] утворилась заборгованість перед [PERSON] , яка з урахуванням частково повернених коштів складає: 19 500 доларів США - основної суми позики та 17 841,48 дол. США процентів, а всього 37 281, 48 дол.США На підставі викладеного,позивач просив стягнути з [PERSON] рнокпп: [NUMBER] на користь [PERSON] , рнокпп: [NUMBER] борг в сумі 19 500 доларів США та 20 376,18 дол. США процентів, а всього боргу на суму 39 876, 18 доларів США. Ухвалою судді від 21 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку позовного загального провадження. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що 27 липня 2020 року на підставі договору про надання позики № 07-27/07 [PERSON] у [PERSON] було отримано в борг грошові кошти в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США, під 2,5 відсотки за один календарний місяць користування позикою. Додатковою угодою від 03 грудня 2020 року розмір позики було збільшено до 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США під зобов`язання її повернення в строк до 27 січня 2021 року з процентами в розмірі 1265 доларів США. Додатковою угодою від 27 січня 2021 року розмір позики було збільшено до 20 000 (двадцять тисяч) доларів США під зобов`язання повернення: - процентів в розмірі 1500 доларів США в строк до 27 квітня 2021 року; - процентів в розмірі 1500 доларів США в строк до 27 липня 2021 року; - процентів в розмірі 1500 доларів США в строк до 27 жовтня 2021 року; - процентів в розмірі 1500 доларів США в строк до 27 січня 2022 року; - позику в розмірі 20000 доларів США в строк 27 січня 2022 року. На даний час строк користування позикою завершився і у [PERSON] утворилась заборгованість перед [PERSON] , яка з урахуванням частково повернених коштів складає: 19 500 доларів США - основної суми позики та 17 841,48 дол. США процентів, а всього 37 281, 48 дол.США Однак у зазначений термін відповідач кошти не повернув. З розписок [PERSON] вбачається факт отримання ним від [PERSON] вказаної грошової суми, а розписки містить умови їх повернення згідно договору чого відповідач не дотримався. Основний борг за первісним договором - 14 000 дол. США (з 27.07.2020 по 03.12.2020 року; Розрахунок розміру процентів здійснюється за наступною формулою: Проценти = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість місяців] Кількість повних місяців простроченого зобов`язання - 5 (27.07-27.11.2020) 14 000 х 2,5/100 х 5 = 1750 дол. США (350 доларів США/міс) 27.11-03.12.2020 - 6 днів. 350/31= 11,3 дол. США в день. 11,3 х 6 = 67,8 дол. США - проценти з 27.11. по 03.12.2020 року. Проценти з 03.12.2020 по 27.01.2021 року згідно додаткової угоди - 1265 дол. США. Отже, сума боргу станом на 27.01.2021 року складає: 14 000 + 1750 + 67,8 + 1265 = 17082,8 дол. США. Борг з 27.01.2021 року по 28.10.2022 року: Основний борг - 20 000 дол. США Кількість повних місяців простроченого зобов`язання - 21 20 000 х 2,5/100 х 21 = 10 500 дол. США (500 дол. США/міс) Отже, сума боргу станом на 27.01.2021 року складає: 20000 + 10500 = 30 500 дол. США. 28.10.2022 року відповідачем було повернуто 500 дол. США основного боргу (20 000-500=19 500). Борг з 28.10.2022 року по 24.01.2024 року: Основний борг 19 500 доларів США. Кількість повних місяців простроченого зобов`язання - 13 19 500 х 2,5/100 х 13 = 6337,5 дол. США.(487,5 дол. США/міс.) 27.12.2023-24.07.2024 - 29 днів. 487,5/31=15,72 дол. США/день. 29 х 15,72 = 455,88 дол. США. Отже, сума боргу станом на 24.01.2024 року складає: 19500+3900+298,68=23 698,68 дол.США. З урахуванням викладеного загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить : 19 500 дол. США - основного боргу та 20376,18 дол. США (1750 + 67,8 + 1265+10500+6337,5+455,88) процентів, а всього 39 876,19 дол.США Станом на дату подання позову відповідач свої зобов`язання зі сплати боргу не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга цієї статті). Як свідчать матеріали справи, на підтвердження укладання договору позики, позивач надав договори позики від 27.07.2020 року №07-27/07, оригінал додаткової угоди до договору від 03.12.2020, оригінал додаткової угоди до договору від 27.01.2021, оригінал розписки [PERSON] від 27.07.2020 та оригінал розписки [PERSON] від 03.12.2020 Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1194 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України. У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, слід дійти висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 39876,18 доларів Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 14935,38 грн.

Outcome: approved