Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

07.08.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №8805049235 від 09.11.2020 року, укладеним між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», який був отриманий позивачем у порядку відступлення права вимоги 20.09.2021 року на підставі договору факторингу №200921 року та реєстру прав вимоги щодо відповідача, на суму 102051,10 грн. станом на 08.07.2024 року, з яких 64155,19 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 21,35 грн. - сума заборгованості за річними відсотками та 37874,56 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,40 грн., оскільки заява була подана засобами Електронного суду. Ухвалою судді від 29.08.2024 року справу було прийнято до свого провадження та відкрито у ній спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.64). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.66), а відповідач засобами поштового зв`язку (а.с.67). Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 09.11.2020 року між відповідачем та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Центр фінансових рішень» був укладений кредитний договір №8805049235, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від первинного кредитора у розмірі 64155,19 грн. строком на 60 місяців (а не 30, вказаних представницею позивача у позовній заяві), з яких безпосередньо кредитних коштів 53676,92 грн. та інші три платежі, визначені договором (а.с.6, зворотній бік). Проценти за користування кредитом були встановлені в паспорті кредиту та становили: 1,50% - щомісячні проценти та 0,01 % - річні проценти (а.с.57, зворотній бік - 58). Прямих доказів перерахування коштів відповідачу позивач не надав (платіжна інструкція, меморіальний ордер, бухгалтерська довідка тощо), вважаючи, що для підтвердження вказаного факту достатньо виписки по особовому рахунку, де було зазначено про оприбуткування тіла кредиту у розмірі 57649,39 грн. 20.09.2021 року згідно договору факторингу (а.с.27, зворотній бік). Позивач, на його думку, набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №200921 від 20.09.2021 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Центр фінансових рішень» на загальну суму 214388525,17 грн. (а.с.11-19), де відповідач був зазначений у акті прийому-передачі документів від 30.09.2021 року за порядковим номером реєстру прав вимоги №5802 з вимогою на суму більше 53676,92 грн. (а.с.20, зворотній бік). 01.09.2022 року позивач направив відповідачу повідомлення-вимогу, в якій заявив до повернення кредиту, загальний розмір заборгованості по якій на той час станови 4200,00 грн. замість отриманої вимоги у розмірі 53676,92 грн.(а.с.49-50). При цьому судом встановлено, що позивач після переходу права вимоги продовжував нараховувати відповідачу як щомісячні, такі річні проценти Позивач за вимоги по договору факторингу сплатив визначену у п.3.1 договору факторингу №20092021 від 20.09.2021 року суму фінансування у розмірі 214388525,17 грн., чим підтвердив перехід права вимоги до нього. Вирішуючи справу по суті в частині вказаного кредитного договору, суд зазначає, що, по-перше, відсутні належні докази перерахування відповідачу коштів по кредитному договору з боку первинного кредитора, що унеможливлює факт підтвердження отримання відповідачем коштів від первинного кредитора, а відповідно взагалі наявність заборгованості до відповідача з боку як первинного кредитора, так і позивача. Обов`язок подання вказаних доказів процесуальний закон повністю покладає на позивача в даній категорії справ. Виписка по рахунку, надана позивачем починається виключно з 20.09.2021 року, коли був укладений договір факторингу. По-друге, відсутні докази, які б підтверджували деталізацію нарахування боргу відповідача перед первинним кредитором у період з 09.11.2020 року до 20.09.2021 року, коли права вимоги перейшло до позивача, оскільки докази такого нарахування, зокрема оплат відповідача, розрахунок процентів тощо суду надані не були, а сам позивач, нібито отримавши вимоги до відповідача на понад 53000,00 грн. вже у вересні 2022 року має до нього виключно вимоги у розмірі 4200,00 грн. відповідно до власної вимоги, що вказує, що платежі з боку відповідача були і були значними, а як вони були зараховані первинним кредитором невідомо. Вказаний розрахунок входить у предмет доказування в даній категорії справ та його відсутність унеможливлює встановлення та підтвердження взагалі наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed