Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом та просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , однією сім?єю з [PERSON] , не менше як п?ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме в період: з жовтня 2013 року по день смерті [PERSON] , - по [INFO] та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з липня 1993 року по день укладення шлюбу без державної реєстрації шлюбу та 28 жовтня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Малиновської районної адміністрації виконкому Одеської міськради було видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 555. Від шлюбу дітей вони не мали. 23 вересня 2013 року шлюб було розірвано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси, справа № 521/14649/13-ц, проте після винесення рішення суду вони примирилися і стали знову проживати однією сім?єю, але без державної реєстрації шлюбу. Після примирення у них були сімейні відносини та теплі стосунки як у чоловіка та дружини, фактично проживавши однією сім?єю, увесь цей час у сім?ї панували велике почуття любові та поваги один до одного, також увесь цей час вони вели сумісне господарство, піклувались та турбувалися один про одного, мали спільний сумісний бюджет, проживали, як чоловік та дружина (були однією сім?єю), мали взаємні права та обов?язки. Зазначає, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з жовтня 2013 року по день смерті [PERSON] , померлого [INFO] без державної реєстрації. Вказує, що під час проживання однією сім?єю до укладення шлюбу, під час шлюбу та після розірвання шлюбу вони з нині покійним моїм чоловіком проживали у будинку за адресою: [ADDRESS] , зокрема за цією ж адресою зареєстроване місце її проживання з 2000 року, про що свідчить відповідна відмітка в паспорті. Також за цією ж адресою вона отримує поштову кореспонденцію, перебуває на обліку у медичних закладах, у неї знаходяться правовстановлюючі документи на спадкове майно. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 4038. Похованням [PERSON] займалася особисто [PERSON] , що підтверджується Договором-замовленням про поховання від 14.04.2023 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно належало її цивільному чоловікові на підставі договору купівлі-продажу № 1048 від 10.12.1993 року. Зазначає, що вона фактично прийняла спадщину після смерті спадкодавця у розумінні ст. 1268 ЦК України, проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, була зареєстрована у вказаній квартирі на момент смерті спадкодавця, та як мною вже було зазначено, що несла витрати, пов?язані з похованням мого чоловіка та проведенням інших ритуальних послуг. Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори. [PERSON] не звертався із заявою про прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину не отримував. 23 січня 2024 року приватним нотаріусом ОМНО Лутченко А. А. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину внаслідок відсутності доказів родинних, шлюбних чи інших відносин зі спадкодавцем, про що було видано відповідний документ (відмову), відповідно до якого було роз?яснено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину вона маю право звернутися до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім?єю не менш як п?ять років зі спадкодавцем для визначення її як спадкоємця четвертої черги, у зв?язку із чим звертається із даним позовом. Позивач та її представник у судовому засіданні зазначили, що заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд задовольнити позовну заяву, встановити відповідний факт та визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву та заяву про поважність причин неявки в судове засідання суду не надавав. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 жовтня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Малиновської районної адміністрації виконкому Одеської міськради було видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 555. (а.с.17) Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (справа № 521/14649/13-ц) від 23 вересня 2013 року шлюб було розірвано. (а.с. 18-19) Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 4038 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] .(а.с. 14) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 1048 від 10.12.1993 року. (а.с.20-22) Згідно акту обстеження квартири від 21.09.2023 року, який складений начальником дільниці ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс» Ткач С.М., вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 1993 року однією сім?єю проживали [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] (по день його смерті [INFO] ); після смерті [PERSON] , [PERSON] продовжує проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] . У приміщенні вказаної квартири знаходяться особисті речі, майно [PERSON] , після смерті її чоловіка самостійно проводить оплату комунальних платежів, проводить ремонт, займається прибиранням та утриманням житла, що підтверджується показами сусідів: [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] ; [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] ; [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] . (а.с.26) Як вбачається із копій банківських квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] за період 2019-2024 роки, оплата здійснювалася [PERSON] (а.с.49-106) Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №73604871 від 16.08.2023 року, наданої Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., у Спадковому реєстрі відсутня інформація про наявність заповітів або спадкових договорів. (а.с.166) Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №65/2023 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., окрім [PERSON] , ніхто із заявою про прийняття спадщини не звертався. (а.с.159-178). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № П1-162903-ю/л від 17.08.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 08.11.2000 року. (а.с. 177) Крім того на підтвердження факту спільного проживання позивачка надала суду фотографії про спільне проживання та відпочинок з [PERSON] . (а.с.27-28) Свідок [PERSON] в судовому засідання надала показання про те, що вона придбала квартиру за адресою [ADDRESS] в 2012 року та сусіди [PERSON] та [PERSON] сумісно проживали за адресою [ADDRESS] , як одна родина - чоловік та жінка до смерті [PERSON] .. Їй навіть не було відомо, що [PERSON] та [PERSON] були розлучені. У померлого був брат, але він ніколи не приходив до них. Сумісних дітей не мали. [PERSON] хворів, а [PERSON] його доглядала та поховала, також зазначила, що позивач продовжує жити у квартирі та сплачує комунальні платежі. Свідок [PERSON] , який надавала пояснення у судовому засіданні 12.11.2024 року та який є сином позивачки, зазначив, що з 1993 року вони з померлим [PERSON] проживали однією сім`єю, померлий дуже йому допомагав. В 2000 році позивач та померлий уклали шлюб та жили за адресою [ADDRESS] завжди. Після розлучення вони продовжували проживати як одна сім`я і ставлення один до одного у них не змінилося. Вони завжди мали спільний бюджет, робили ремонти, лікувалися, відпочивали разом. Похованням [PERSON] займалася позивач. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , зазначила, що знає позивача та померлого [PERSON] з 2004 року. Зазначила, що позивачка жила з померлим за адресою [ADDRESS] , вони були разом з 1993 року, одружилися офіційно в 2000 році, розлучилися в 2013 році, але продовжували жити разом. Зазначає, що вони проживали як сім`я, мали спільний бюджет, вели спільно господарство, робили покупки, разом їздили на роботу. Померлий мав проблеми з серцем та судинами, позивачка доглядала за ним, купувала ліки. З початку війни вони дуже підтримували один одного. Позивачка займалася похованням [PERSON] .. В матеріалах справи міститься копія договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 14.04.2023 року. (а.с. 16) Маючи намір прийняти спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., із заявою про прийняття спадщини, а саме - квартири [ADDRESS] . Згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. від 23.01.2024 року № 23/02-14 щодо оформлення спадщини після смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину внаслідок відсутності доказів родинних, шлюбних чи інших відносин зі спадкодавцем, та повідомляється, що для вирішення цього питання [PERSON] необхідно звернутися до суду про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Визнання цього факту дасть право визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги. Четверта черга спадкоємців за законом містить невизначене коло осіб і не ставить право на спадкування в залежність від кровної спорідненості спадкодавця із спадкоємцем. Право на спадкування має особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю. Оскільки будь-яких формальних документів для визначення кола таких осіб законом не передбачено, довести факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем спадкоємець може лише у судовому порядку, і лише на підставі рішення суду, яким буде встановлений такий факт, певна особа може претендувати на те, щоб бути визнаною спадкоємцем четвертої черги. (а.с.29) Відповідно ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Законодавством України встановлено, що «сім`я» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. Для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Пункт 21 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Оцінюючи зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2013 року по 11 квітня 2023 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, піклувались одне про одного, а відтак [PERSON] слід визнати спадкоємцем четвертої черги за законом, щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України від 18 липня 2006 року п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. А тому, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Outcome: approved