Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

09 серпня 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому прохає стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27 квітня 2019 року, у сумі 104288 гривень 09 копійок, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 104288 гривень 09 копійок, заборгованості за пенею 0 гривень та заборгованості за порушення грошового зобов`язання 0 гривень (а. с. 1-4). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач 27 квітня 2019 року звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 27 квітня 2019 року. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі вказаної Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 27 квітня 2019 року, [PERSON] надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] , у розмірі 50000 гривень, із пільговим періодом за карткою до 62 днів, зі сплатою пільгової відсоткової ставки у розмірі 0,00001 % річних, зі сплатою обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами у розмірі 4% від заборгованості (не менше 100 гривень, але не більше залишку заборгованості), зі сплатою базової відсоткової ставки у розмірі 3,1 % на місяць (нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожен день з моменту виникнення заборгованості) та зі сплатою збільшеної відсоткової ставки на місяць за карткою на суму загальної заборгованості у розмірі 6,2 % на місяць (нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості). Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач, станом на 30 березня 2023 року прострочив зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим заборгованість за кредитом стала простроченою, тому 30 березня 2023 року банком на адресу відповідача було направлено «пуш» повідомлення про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Також зазначає, що оскільки відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодних дій, направлених на погашення заборгованості, 28 квітня 2023 року кредит став у форму «на вимогу», а на залишок простроченої заборгованості банком нараховано неустойку. Внаслідок цього, станом на 26 травня 2024 року, за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 104288 гривень 09 копійок, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 104288 гривень 09 копійок, заборгованості за пенею 0 гривень та заборгованості за порушення грошового зобов`язання 0 гривень, яку позивач прохає стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 3028 гривень (а. с. 1-4). Ухвалою суду від 06 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 14 годину 30 хвилин 26 вересня 2024 року (а. с. 50), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 21451/24-вих/2/204/3318/24 від 09 вересня 2024 (а. с. 51). 23 вересня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Жупинського М.А. (а. с. 59-64), в якому він позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує. В обґрунтування відзиву зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умови та Правила обслуговання в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів Monobank/Universal Bank, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Разом з цим, зазначає, що АТ «Універсал Банк» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження видачі [PERSON] банківської картки, відкриття йому рахунку, а також виписки з такого рахунку, з якої можна було б встановити факт користування останнім банківською карткою, рух коштів по рахунку, наявність у нього заборгованості за кредитом та її розмір. Тому, вважає, що позивачем не надано до суду жодного документу, який би підтверджував отримання відповідачем кредиту саме в тому розмірі, який заявлено до стягнення в позовній заяві, та підтверджував наявність непогашеної заборгованості на день звернення позивача з позовом до суду. Також вважає, що не можна визнати у якості належного доказу розрахунок заборгованості в підтвердження вимог про стягнення відсотків, який за відсутності погоджених сторонами розмірів та порядку нарахування таких, є внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. При цьому, зазначено, що аналіз розрахунку заборгованості свідчить про те, що позивач, добре розуміючи незаконність нарахування процентів за користування кредитом на підставі Умов та Правил, розміщених на сайті позивача, включив проценти в тіло кредиту, щомісяця збільшуючи розмір тіла кредиту на суму нарахованих за місяць процентів. Вказує, що єдиним документом, який може підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості є виписка по рахунку відповідача за період з дати підписання заяви-анкети на надання банківських послуг до дати звернення з позовом до суду, однак остання суду не надана. Таким чином, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факту надання кредитних коштів відповідачу то, вимоги позивача є не доведеними. Разом з цим, зазначає про те, що позивач разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши в ньому, що ним подані всі необхідні докази для вирішення справи, що в свою чергу, свідчить про те, що в майбутньому при розгляді справи позивач вже не має права надавати додаткові докази та посилатись на поважність причин неможливості їх подання разом з позовом. Тому, прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а з позивача стягнути на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень. 26 вересня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив (а. с. 71-80), в якій він з доводами представника відповідача не погоджується. В обґрунтування відповіді на відзив зазначає про те, що факт укладення Договору про надання банківських послуг від 27 квітня 2019 року підтверджений належними, доступними та допустимими доказами, зокрема: Анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг, Витягом з Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank та Витягом з Тарифів за карткою Monobank. Крім того, зазначає, що Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» є у вільному доступі на сайті https://www.monobank.ua/terms, а отже відповідач мав безперешкодний доступ до них в момент укладення Договору та в подальшому. Більш того, вказує на те, що в п. 3 Анкети-заяви відповідач підтвердив, що підписанням цього Договору він підтверджує, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог чинного законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку. Окрім того, в цьому ж пунктів Анкети-заяви Відповідач беззастережно погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Стверджує, що підписавши Анкету-заяву, відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма частинами договору і отримав відповідні примірники. Вказує, що п. 6 Анкети-заяви відповідач просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в Банку. Засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою здійснення його дій згідно з договором. Отже, підписанням Відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (038c0cd175dc16d3d3b49861f3011a968d1c3cd58a98287eae1aee8120d901c89b), яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису. З метою підтвердження згоди споживача із умовами надання банківських послуг у момент реєстрації АТ «Універсал Банк» генерує і відправляє на вказаний особою мобільний номер OTP-пароль. Фактом підтвердження згоди є введення споживачем у мобільному додатку «Monobank» OTP-паролю, який попередньо був надісланий Банком на зазначений номер. Стверджує, що відповідач повідомив про свою згоду з умовами надання банківських послуг, які надає АТ «Універсал Банк» за Договором про надання банківських послуг «Monobank» у підтвердження чого у мобільному додатку ним було введено OTP-пароль, який попередньо був надісланий на зазначений ним мобільний номер. Успішно пройшовши процедуру ідентифікації, відповідач 27 квітня 2019 року успішно пройшов процедуру верифікації та підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг «Monobank». Вказує, що у випадку коли особа не дає згоди з Умовами і правилами надання банківських послуг у застосунку «Monobank» шляхом накладення електронного підпису, тоді застосунок «Monobank» не переходить на наступний етап входу у головне меню застосунку «Monobank», а отже проведення будь-яких операцій без такого підтвердження не є можливим. В свою чергу, без погодження у мобільному застосунку «Monobank» з Умовами і правилами надання банківських послуг не є можливий вхід у головне меню застосунку «Monobank», а без переходу у головне меню застосунку жодна особа не має технічної можливості проводити будь-які фінансові операції, у тому числі отримання кредиту у вигляді кредитного ліміту. Стверджує, що використання кредитних коштів підтверджується випискою, а також розрахунком заборгованості, який є належним доказом, бо відповідає деталізований виписці про рух коштів по картковому рахунку. Натомість, доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. З Деталізованої виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача та наданого разом з позовною заявою розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався отриманою кредитною карткою та частково погашав утворену заборгованість, але станом на момент подання позову має заборгованість перед позивачем у розмірі 104288 гривень 09 копійок, яка складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту у сумі 50000 гривень та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить - (мінус) 54288 гривень 09 копійок. Стверджує, що відповідачем було оформлено 14 заяв на послуги «Транзакція в розстрочку» на загальну суму 47769 гривень (1 040,00 + 7 316,59 + 5 677,36 + 1367,00 + 1 299,99 + 1 299,99 + 2 782,03 + 2 897,04 + 2 266,00 + 7 280,00 + 1 159,00 +3 016,00 + 5 688,00 + 4 680,00 = 47 769,00). Дані послуги оформлюються у мобільному додатку «Monobank» та затверджуються електронним цифровим підписом. Відповідно до умов користування для списання щомісячного платежу, клієнт має поповнити карту на суму регулярного платежу, якщо на рахунку недостатньо коштів, то сума регулярного платежу списується в овердрафт. У зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської карти, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла заборгованість. При цьому, зазначає, що у випадку коли Боржник сплачує щомісячні платежі, то нараховується процентна ставка базова 3,1 % в місяць (37,2% річних), а у випадку коли Боржник не сплачує щомісячні платежі, тобто має вже прострочену заборгованість, то нараховується процента (прострочена) збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості 6,2 % у місяць (74,4% річних). Тому, вважає, виконаний Банком розрахунок заборгованості належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розрахунок нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Вказує, що відповідно до виписки про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою Боржником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 225843 гривні 29 копійок та, зроблено витрат по картці на суму 330131 гривня 38 копійок, а отже, сума коштів, яка досі не була повернута Банку становить 104288 гривень 09 копійок. При цьому, зазначає, що всі поповнення використовувалися Відповідачем на власні потреби і на рахунку не залишалися, саме тому повернутими їх вважати не можна. Тому прохає суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а у стягненні з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу відмовити у повному обсязі. 27 вересня 2024 року на адресу суду надійшли письмові заперечення представника відповідача адвоката Жупинського М.А., на відповідь на відзив (а. с. 183-185), в яких він зазначає про те, що письмові докази надані позивачем з порушенням процесуального строку їх подання, а відтак не повинні прийматися судом до уваги, а в разі прийняття судом як доказу виписки по рахунку відповідача, врахувати те, що «Баланс на початок періоду» по ній складає 5000 гривень, а «Баланс на кінець періоду» становить - 54288 гривень 09 копійок, але аж ніяк не 104288 гривень 09 копійок, як зазначає позивач в позовній заяві. При цьому зазначає, що з урахуванням розміру кредитного ліміту в 50000 гривень, розмір заборгованості не може перевищувати цю суму. Прохає суд, відповідь на відзив та додані до неї письмові докази залишити без розгляду, а у задоволенні позовних вимог відмовити, стягнувши з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень. 02 жовтня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача [PERSON] (а. с. 189-190), в яких він зазначає про те, що відповідач не бере до уваги отримання ним послуг розстрочки (Транзакція в розстрочку) загальною сумою на 47769 гривень. Стверджує, що зазначені послуги мають безпосереднє відношення до цієї справи оскільки сума непогашених власними коштами розстрочок та послуг «Кредит готівкою» є частиною заборгованості по [NUMBER] щодо якої Банк і звертається до суду з метою стягнення заборгованості. Вказує, що заяви клієнта про отримання послуг «Транзакція в розстрочку» підписані відповідачем шляхом накладення електронного підпису, є електронними документами та відповідають вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином умови щодо отримання вказаних послуг погоджені сторонами, зокрема відсоткова ставка та комісія за надання фінансового інструменту. Стверджує, що списання щомісячних платежів, відповідно до підписаних відповідачем Заяв Клієнта, які відповідач не здійснював за рахунок власних коштів, можна простежити у Деталізованій виписці про рух коштів по картковому рахунку відповідача. Тому, вважає, що заборгованість за вказаними послугами, відсотками та комісіями мають бути стягнуті з відповідача в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 43), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач та його представник, у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 181, 182), причини не яки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що в жовтні 2017 року Акціонерним товариством «Універсал Банк» запущено новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». 27 квітня 2019 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 27 квітня 2019 року (а. с. 16). Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті у банку. Засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Також визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/удосконаленого електронного підпису. На підставі вказаної Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 27 квітня 2019 року, [PERSON] надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] , у розмірі 50000 гривень, із пільговим періодом за карткою до 62 днів, зі сплатою пільгової відсоткової ставки у розмірі 0,00001 % річних, зі сплатою обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами у розмірі 4% від заборгованості (не менше 100 гривень, але не більше залишку заборгованості), зі сплатою базової відсоткової ставки у розмірі 3,1 % на місяць (нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожен день з моменту виникнення заборгованості) та зі сплатою збільшеної відсоткової ставки на місяць за карткою на суму загальної заборгованості у розмірі 6,2 % на місяць (нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості). Позивач надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на\~26\~травня 2024\~року,\~за відповідачем\~утворилася заборгованість\~у сумі\~104288\~гривень 09\~копійок,\~яка складається\~із загального\~залишку заборгованості\~за наданим\~кредитом (тілом\~кредиту)\~104288\~гривень 09\~копійок,\~заборгованості за\~пенею 0\~гривень та\~заборгованості за\~порушення грошового\~зобов`язання\~0\~гривень (а. с. 6-15 та на звороті). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу анкету-заяву до договору про надання банківських послуг про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг від 27 квітня 2019 року. Вказана Анкета-заява підписана 27 квітня 2019 року від імені [PERSON] (а. с. 16). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається із Анкети-заяви (а. с. 16), у ній зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, а також міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з ними, а також з тим, що він отримав їх примірник у мобільному додатку. Також позичальник висловив свою згоду, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана 27 квітня 2019 року позичальником та представником банку (а. с. 16). Натомість, Анкета-заява не містить жодних даних про те, яку саме картку отримав відповідач, строк її дії, та розмір наданого кредиту. Також не вказано будь-яких відомостей про дату вручення картки відповідачу, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. Крім того, із даної анкети-заяви вбачається, що договір про надання банківських послуг відповідач не видавався. Також позивачем до позову додано Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, розміщеного на сайті https://www.monobank.ua/terms (а. с. 13-25), які не містять відомостей щодо того, яку саме картку видано відповідачу, а також підпису останнього. Інших, доказів позивачем на підтвердження того, що відповідач отримав кредитну картку, суду не надано. З тих підстав, що надані Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№ 6-16цс15) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18). Приписами ч. ч. 1, 3 ст.\~509\~ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, відповідно до вимог ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Згідно з вимогами п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України\~від 22\~листопада 1996\~року «Про\~відповідальність за\~несвоєчасне виконання\~грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів банку, що розміщений на сайті https://www.monobank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms), неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. До того ж, суд звертає увагу на те, що у Резолюції Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано принципи для захисту інтересів споживачів. Разом з цим, Верховний Суд у своїй постанові від 03 липня 2017 року у справі № 342/180/17 вказав на те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Щодо доводів банку про ознайомлення відповідача із Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту в мобільному додатку, які останній погодив шляхом їх підписання електронним цифровим підписом, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що особливістю проекту monobank є здійснення банківського обслуговування дистанційно за допомогою використання клієнтами банку мобільного додатку. Видача картки здійснюється після попередньої ідентифікації клієнта спеціалістами банку, після чого активація картки та її використання здійснюється клієнтом он-лайн. Як вбачається зі змісту анкети-заяви від 27 квітня 2019 року, усі повідомлення, угоди, листи, підписання договорів здійснюється клієнтом банку он-лайн за допомогою електронного цифрового підпису, здійсненого із генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який використовувався для накладення електронного цифрового підпису, який є аналогом електронного цифрового підпису. Так, позивач стверджує, що відповідач, використовуючи додаток, за допомогою використання аналогу власноручного підпису погоджує всі Умови та Правила надання банком послуг, повідомляється про будь-які зміни до умов надання кредиту, тарифів банку тощо. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Приписами аб. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Разом з цим, важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тому важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Тобто, якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Таким чином, суд зауважує, що дійсно, перш ніж надавати кредитні кошти позичальнику, зважаючи на те, що проект monobank є онлайн банком, з метою дотримання вимог чинного законодавства, банком було особисто здійснено попередню ідентифікацію відповідача, отримано документи, що підтверджують його особу, та внесено їх до бази банку, після чого на основі власноручного підпису позичальника було згенеровано особистий ключ, який використовуватиметься для накладення електронного цифрового підпису, який відповідає власноручному підпису клієнта банку, при цьому в анкеті-заяві банку зазначається, що в подальшому вказаний підпис буде використовуватися позичальником з метою засвідчення будь-яких дій згідно з договором в мобільному додатку. Тобто, позивач наполягає на тому, що після направлення примірників Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту до мобільного додатку відповідача, останній ознайомився з ними та погодився з їх умовами, використовуючи електронний цифровий підпис, що свідчить про погодження із позичальником усіх необхідних умов кредитного договору, зокрема і щодо нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідача із вказаними банківськими документами та погодження із ним шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку, без надання відповідних доказів, не може бути прийнято до уваги судом, оскільки будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та в подальшому оброблюється спеціалістами банку, що і здійснюють реагування на відповідні дії з боку клієнта, тим більше, що Анкета-заява відповідача від 27 квітня 2019 року підписана ним від руки, а не цифровим підписом. При цьому, відсутність вказаних доказів, позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, неустойкою, комісією, а відтак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про\~захист прав\~споживачів» про повідомлення споживачки про умови кредитування та узгодження зі споживачкою саме тих умов, які вважав узгодженими банк. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, розміщені на сайті https://www.monobank.ua/terms, щодо Тарифів користування кредитною карткою, які містяться в матеріалах даної справи, без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 квітня 2019 року шляхом підписання заяви-анкети. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту банку позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Приписами п. 336 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 визначено, що первинні документи і додатки до них це документи, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах. До них відносяться: касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо. Так, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 27 квітня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем (а. с. 6-15), з якого не вбачається, яким чином відкритий банком поточний рахунок за анкетою-заявою відповідача стосується платіжної картки [NUMBER] , яка є спеціальним платіжним засобом, на яку відповідачу встановлено кредитний ліміт. Також, з наданого розрахунку заборгованості не вбачається, яким чином він стосується саме цієї платіжної картки [NUMBER] , на яку позивачем встановлено кредитний ліміт. Крім того, з даного розрахунку не вбачається, яка сума кредитного ліміту була встановлена на кредитну картку відповідача. Разом з цим, суд зазначає, що вказаний розрахунок заборгованості не охоплює весь період кредитних відносин сторін, оскільки він наданий за період часу з 05 травня 2019 року по 26 травня 2024 року, натомість договір сторонами укладено 27 квітня 2019 року. При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, останнім здійснювалися нарахування відповідачу відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом у період часу з 05 травня 2019 року по 26 травня 2024 року в загальному розмірі 60690 гривень 08 копійок, які, відповідно до наданих суду документів, не погоджені з відповідачем, оскільки у анкеті-заяві позичальника від 27 квітня 2019 року відсутні умови про встановлення розміру відсотків за користування кредитом. Крім того, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем у період часу з 05 травня 2019 року по 26 травня 2024 року внесено в рахунок погашення за наданим кредитом грошові кошти у сумі 216600 гривень 70 копійок та сплачено відсотків у сумі 60690 гривень 08 копійок, що загалом більше заявленої позивачем суми заборгованості та більше суми наданого кредиту. Разом з цим, суд зазначає, про те, що зазначені у розрахунку заборгованості відомості про нараховані та сплачені суми відповідачем в рахунок відсотків за користування кредитом (60690 гривень 08 копійок) та, в рахунок погашення кредиту (216600 гривень 70 копійок), не відповідають фактичним даним виписці по його картці. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що розрахунок заборгованості, що наданий позивачем на обґрунтування позовних вимог, є неналежним доказом для підтвердження позовних вимог, а тому суд не приймає його до уваги. Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи», платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для лініювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Тобто, використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку. Так, позивачем на підтвердження своїх вимог, щодо користування відповідачем кредитними коштами позивача за договором від 27 квітня 2019 року та наявності у останнього заборгованості за ним, надано суду виписку по карткових рахунках відповідача (а. с. 82-105 та на звороті). Вказана виписка є первинним банківським документом, а тому може бути належним доказом у справі. Однак надана позивачем виписка по карткових рахунках відповідача, не береться судом до уваги, оскільки надана вона фактично за період часу з 27 квітня 2019 року по 12 січня 2023 року, тоді як заборгованість позивач прохає суд стягнути станом на 26 травня 2024 року та за договором від 27 квітня 2019 року. Тобто вказана виписка не охоплює оскаржений період заборгованості, а відтак у суду відсутня можливість перевірити рух коштів по вказаним у ній рахункам, а також перевірити суми використаних кредитних коштів відповідачем за казаним кредитним договором та суми внесених ним коштів в рахунок погашення заборгованості. Більш того, з вищевказаної виписки по рахунку відповідача вбачається, що баланс по картці на початок періоду становив 5000 гривень. Разом з цим, з вказаної виписки вбачається, що позивачем з відповідачки списувалися відсотки за користування кредитом у загальному розмірі 61725 гривень 12 копійок та 3982 гривні 98 копійок комісії, які не погоджені з відповідачкою, оскільки жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження вказаного, позивачем суду не надано. Крім того, з вказаної виписки вбачається, що позивачем з відповідачки списувалися щомісячні платежів в рахунок оплати витрат у розстрочку на загальну суму 65040 гривень 12 копійок, з яких позивачем підтверджено відповідними договорами на загальну суму 23361 гривня 95 копійок (заява № 20.30.0001446042 від 18 липня 2020 року «Транзакція в розстрочку» на суму 4600 гривень; заява № 20.30.0002394466 від 08 січня 2021 року «Транзакція в розстрочку» на суму 7316 гривень 59 копійок; заява № 20.30.0002394467 від 08 січня 2021 року «Транзакція в розстрочку» на суму 5688 гривень; заява № 20.30.0002515747 від 30 січня 2021 року «Транзакція в розстрочку» на суму 5677 гривень 36 копійок. Натомість, решта списань у вигляді «щомісячних платежів витрат у розстрочку» на суму 41678 гривень 17 копійок, матеріалами справи не підтверджена, оскільки позивачем не надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів (договорі) щодо законності їх списань. Таким чином, оскільки відповідач не погоджував сплату відсотків за користування кредитними коштами за договором від 27 квітня 2019 року, суд вважає неправомірним та безпідставним списання позивачем внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом. Натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тобто списання Банком внесених боржником коштів в рахунок погашення тіла кредиту та зарахування цих коштів на погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним та безпідставним. Отже, позивачем не надано суду у якості доказу належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі вказаної заяви від 27 квітня 2019 року, кредитного договору від 27 квітня 2019 року, договорів «Транзакція в розстрочку» на відповідний рахунок відповідача, та згідно з яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу саме як кредитні кошти. Разом з цим, з виписки по картковим рахункам відповідача вбачається, що останній здійснював користування кредитними коштами та загалом ним фактично використано грошових коштів загалом на суму 226063 гривні 18 копійок (з урахуванням підтверджених витрат «Транзакція в розстрочку» на загальну суму 23361 гривня 95 копійок), з останньою транзакцією по витратам 28 серпня 2021 року, після чого фактичне користування кредитними коштами банку відповідачем не здійснювалося, а тіло кредиту збільшувалося за рахунок стягнення відсотків за користування кредитом та списання щомісячних платежів витрат у розстрочку. При цьому, розмір кредитного ліміту розширявся за рахунок списання відсотків, нарахування яких здійснювалося на суму фактично наданої відповідачу позики та розміру відсотків за попередній місяць, а також суми щомісячних платежів витрат у розстрочку, пені та комісії, тобто сума відсотків нараховувалася на суму позики + розмір відсотків за попередні місяці + розмір суми щомісячних платежів витрат у розстрочку + пені та комісії. Таким чином, сума витрат, що відображена у виписці по картці відповідача 330131 гривня 38 копійок включає в себе: фактичні витрати відповідача у сумі 202701 гривня 23 копійки; 65040 гривень 12 копійок списання щомісячних платежів «Витрат в розстрочку» (з яких документально позивачем підтверджено договорами лише 23361 гривня 95 копійок); 61725 гривень 12 копійок непогоджених з відповідачем відсотків та комісії у сумі 3982 гривні 98 копійок. При цьому, суд зазначає про те, що позивачем не надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів (договорів) на підтвердження законності списання ним щомісячних платежів з відповідача в рахунок «Витрат в розстрочку» на суму 41678 гривень 17 копійок. Тобто, позивачем не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу, як на підтвердження того, що ним було надано вказані кредитні кошти відповідачу, так і того, що останній ними користувався та має заборгованість за ними перед позивачем. Також, з наданої позивачем виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що останнім у зазначений період часу з 27 квітня 2019 року по 01 січня 2023 року внесено грошові кошти на загальну суму 225843 гривні 29 копійок. Отже, оскільки фактично відповідач використав кредитних коштів на суму 226063 гривні 18 копійок (фактичні витрати відповідача у сумі 202701 гривня 23 копійки + документально підтверджені договорами «Витрати в розстрочку» на суму 23361 гривня 95 копійок), а повернув банку кошти в розмірі 225843 гривні 29 копійок, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця вказаних сум у розмірі 219 гривень 89 копійок. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує\~право на\~справедливий і\~публічний розгляд\~справи упродовж\~розумного строку\~незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення на користь АТ «Універсал Банк» із [PERSON] на підставі кредитного договору від 27 квітня 2019 року заборгованості з фактично отриманого позичальником кредиту в розмірі 219 гривень 89 копійок. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 06 гривень 38 копійок, виходячи із розрахунку ((3028)*(219,89/104288,09). На підставі викладеного,

Outcome: partial