Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 002/10961111-SP від 23.07.2021 в розмірі 33206 грн. 37 коп. та судових витрат у розмірі 3028 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.07.2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/10961111-SP. 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/15-Ф. Відповідно до додатку № 1 до договору №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 Реєстру права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки у сумі 33206,37 грн., з яких 14987,50 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту, 18218,87 грн.- загальна заборгованість за відсотками. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 19.09.2024 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідачка відзив на позовну заяву не надала. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надано заяву № 503295 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «Таксомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» [PERSON] від 22.07.2021 (а.с.05). Між ТОВ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 28.02.2024 було укладено Договір факторингу № НІ/11/15-Ф, за умовами якого ТОВ «Таскомбанк» за плату відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума Боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимоги, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору. Фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором у клієнта прав вимоги та набуття фактором прав вимоги на борг (п. 2.1, п. 2.2 договору факторингу) (а.с.07-08). З наданої позивачем копії Акта прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимоги кількістю (не зазначено), після чого, з урахуванням пункту 2.1 Договору факторингу № № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги боргу від позичальника і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Загальна сума заборгованості складає не зазначено (а.с.09). На підтвердження наявності заборгованості відповідача представник позивача склав розрахунок заборгованості за період з 28.02.2024 по 31.07.2024, відповідно до якої у відповідачки [PERSON] існує борг в сумі 33206,37 грн. з яких: 14987,50 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту, 18218,87 грн. загальна заборгованість по відсоткам (а.с.06). Відповідно до наданого витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 33206,37 грн. (а.с.10). Відповідно до ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.\~639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики\~укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно із ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст.\~610\~цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.\~514\~ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 2 ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано посилань на докази підтвердження зарахування кредитних коштів щодо укладання кредитного договору № 002/10961111-SP від 23.07.2021, не надано договір № 002/10961111-SP від 23.07.2021 на який посилається представник позивача, в матеріалах справи міститься лише заява № 503295 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «Таксомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». При цьому відсутні відомості щодо відкриття відповідачкою відповідного кредитного рахунку (кредитної картки) на виконання умов кредитних договорів та зарахування вказаних коштів на ці кредитні рахунки, посилання на докази фактичного користування відповідачкою кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за кредитним договором № 002/10961111-SP від 23.07.2021. Позивач як фактор мав за договором факторингу отримати не тільки договір позики, а й документацію, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошових вимог до боржників тобто мав отримати детальні розрахунки заборгованості за договором позики станом на дату відступлення права вимоги. Розрахунок заборгованості за кредитним договором здійснений представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Суд зауважує, що відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом. Крім того, подана позивачем копія договору факторингу не відповідає оригіналу, оскільки з одинадцяти сторінок договору суду надано лише сторінки 1, 2, 3, 11. При цьому витяг з Реєстру прав вимог до Договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 не містить підпису та печатки уповноваженого представник АТ «Такскомбанк». Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Стаття 263\~ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, укладення кредитного договору і надання позичальнику кредитних коштів за обставин викладених в позовній заяві, набуття права грошової вимоги позивачем до відповідача позивачем не доведено. Наявні в матеріалах справи Договір факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 укладений між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «Таскомбанк», витяг з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 28.02.2024, де боржником значиться відповідач [PERSON] і зазначений номер кредитного договору № 002/10961111-SP від 23.07.2021, - не є достовірними і достатніми доказами на підтвердження набуття та існування у позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до відповідача. Таким чином, враховуючи вище наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed