Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

28.10.2024 року позивач звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області 24.04.2015 року, актовий запис № 432. Вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24 квітня 2015 року. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Вказує на те, що шлюб існує лише формально, шлюбні відносини фактично припинилися більше трьох років тому. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між стронами. Існують великі розбіжності в інтересах та поглядах на життя, внаслідок чого спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим і суперечить їхнім інтересам. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Ведення між сторонами сільного господарства та сумісне життя припинено. Тому важає, що спільне подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сім`ї, а тому його слід розірвати. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі на 25.11.2024 року на 09 год. 30 хв. (а.с.12). В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.14), подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 18-19). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі, обставини, викладені в позовній заяві, підтверджує та не оспорює (а.с.20-21). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 24.04.2015 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 432, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони втратили почуття любові та поваги до одного, мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого фактично припинили шлюбні відносини. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони зазначені обставини у справі не заперечували, фактично їх визнали, тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, такі обставини не підлягають доказуванню. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, яка зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання про стягнення судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved