Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», звернувся до суду з позовом до [PERSON] .? згідно якого просив стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 22392 грн., а також витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 01.11.2023 справу за підсудністю було передано до Монастирищенського районного суду Черкаської області. /а.с.21/ В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 210112-32966-1 від 12.01.2021, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн., строком на 20 днів, шляхом переказу на платіжну картку [NUMBER] , емітовану АТ "Приватбанк", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повернув. 01.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» було укладено Договір відступлення права вимоги № 01/07/2021Р/М-3 від 01.07.2021, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним Договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто». Станом на 25.10.2023 заборгованість відповідача становить у розмірі 22392 гривень, що складається: з 4000 грн. заборгованості за кредитом; 1592 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 12.01.2021 по 01.02.2021 р.; 16800 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 02.02.2021 по 01.06.2021р. В порушення умов Кредитного договору відповідач зобов`язання не виконав, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором. Ухвалою від 18.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою від 03.04.2024 витребувано від КБ «ПриватБанк», відомості про відкритий картковий рахунок відповідача, виписку з нього та інформацію про номер телефону. Представник позивача, якого було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. \~ 09.12.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову. У поданому відзиві відповідач зазначає, що ТОВ «ФК «Ріальто» було анульовано ліцензію на провадження діяльності з надання фінансових послуг, вважає, що позовні вимоги не підтверджені належними доказами. Крім того, відповідач заперечував щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн. оскільки вважає, що зазначена позивачем сума не відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, а також розумності заявленого розміру з урахуванням складності справи та необхідних процесуальних дій сторони./а.с.31/. Сторони, яких було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та ТОВ «ФК «Ріальто» 01.07.2021 було укладено договір відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 210112-32966-1 від 12.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». 12.01.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та [PERSON] було укладено договір № 210112-32966-1 від 12.01.2021 у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу кредит у сумі 4000 гривень строком на 20 днів, шляхом переказу на його платіжну картку [NUMBER] , емітовану АТ "ПриватБанк", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с. 21-24). Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора. ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 4000 гривень. АТ «ПриватБанк» на запит суду надало виписку по рахунку [PERSON] , згідно якої вбачається, що 12.01.2021 на картковий рахунок відповідача був зарахований переказ на суму 4000 гривень. Встановлено, що відповідно до укладеного договору [PERSON] мав повернути ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" 4000 гривень у строк до 02.02.2021. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Згідно п. 1.2 договору, сторони погодили, процентну ставку за користування кредитом 1,99% від суми кредиту за кожен день користування у межах строку дії договору. Відповідно до п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за кредитним договором № 210112-32966-1 від 12.01.2021 складає: сума основного боргу - 4000 грн.; проценти відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом, за період з 12.01.2021 по 01.02.2021 р - 1592 гривень.; проценти відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 02.02.2021 по 01.06.2021 - 16800 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», має право вимоги до відповідача на підставі укладеного договору та вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості як за основною сумою боргу так і за відсотками за користування кредитними коштами. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Суд критично ставиться до заперечень відповідача, оскільки викладені у відзиві доводи /а.с.31/ не спростовують факт виникнення договірних відносин за кредитним договором № 210112-32966-1 від 12.01.2021 та наявність заборгованості, яка на час розгляду справи не погашена. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що він не був обізнаний з умовами договору, оскільки згідно частини другої статті 639\~ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України "Про електронну комерцію", який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно статті 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. \~ \~ \~ Відповідно\~до частин 3-6,8 ст. 11\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи відповідач зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет, для чого пройшов ідентифікацію та підтвердив ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень та витрати зі сплати судового збору. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.. У справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відтак, із урахуванням складності справи (справа була розглянута в порядку спрощеного провадження, представник позивача участі у справі не приймав) обсягу і складності виконаної адвокатом роботи (складання позовної заяви про стягнення заборгованості та клопотання про витребування доказів, формування пакету документів, подача до суду позовної заяви з додатками), значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи адвоката, тому суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн. є завищеними, що суперечить принципу співмірності розподілу судових витрат. Враховуючи вищевикладене, позицію відповідача, який не погоджувався з сумою витрат на правову допомогу, дотримуючись принципів розумності та співмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для цієї справи слід зменшити, встановивши такий у сумі 3000 грн. Згідно з ч.1 ст.141\~ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved