Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом та просить конфіскувати у власність держави в собі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області земельні ділянки громадянки Російської Федерації [PERSON] з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: із кадастровим номером 2621682900:03:002:0240 площею 0,0200 га, із кадастровим номером 2621682900:05:003:0108 площею 1,0100 га, із кадастровим номером 2621682901:01:003:0092 площею 0,5258 га, що розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Городенківський район, село Олієво-Королівка (на даний час Олієво-Королівська ТГ Коломийського району Івано-Франківської області) та судовий збір. Вимоги позовної заяви мотивує тим, що [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, яка на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зареєстрованими у реєстрі за №62, №63, №64, посвідченого приватним нотаріусом, набула право власності на земельні ділянки площами 0,5258, 0,0200, 1,01 га, які належали спадкодавцю [PERSON] , та 12.01.2023 вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Івано-Франківською обласною прокуратурою виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадян Російської Федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема, порушення вимог ст.ст.13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 130, 145 ЗК України при отриманні та використанні [PERSON] зазначених земельних ділянок. Враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, всупереч вимог ч.4 ст.81 ЗК України, впродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 12.01.2023 по даний час) не відчужила їх, є підстави конфіскації земельних ділянок у власність держави. З метою встановлення підстав для вжиття заходів представницького характеру Івано-Франківською обласною прокуратурою скеровано лист щодо надання інформації про вжиті управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області області заходи щодо конфіскації вказаних земельних ділянок, та управління повідомило про неможливість вжити заходи щодо конфіскації земельної ділянки з підстав обмеження фінансування на судові витрати, а тому є обставини для вжиття заходів представницького характеру органами прокуратури. Крім цього, продовольча безпека України потребує великої уваги, що має наслідком невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб, у першу чергу, громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України, негативно впливають на продовольчі процеси у державі, багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів земель залишаються окупованими, що призведе до зниження врожайності, тому в цих умовах важливо, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства, була повернута у власність держави. Ухвалою від 02.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 16.09.2024 залучено до участі у справі ФГ «Квасоля України» та ПАТ «Зернопродукт МХП» як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Ухвалою суду від 30.10.2024 закрито підготовче провадження та справу призначеного до судового розгляду. У судове засідання учасники справи не з`явились. 20.11.2024 представник Коломийської окружної прокуратури Сорочихін О.В. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у ньому, та просив його задовольнити. 12.07.2024 представник ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області на адресу суду надіслав заяву, в якій зазначив про розгляд справи за відсутності уповноваженого працівника, підтримують позовну заяву в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подавала, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, шляхом надіслання повістки на адресу її реєстрації в Україні, розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ «Зернопродукт МХП» та ФГ «Квасоля України» 24.10.2024 та 30.10.2024 відповідно надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник ФГ «Квасоля України» у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області відповідно до положень\~ст. 145 Земельного кодексу України,\~Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, та наділене правом на подання такого роду позовів. Згідно ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верхового Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і, якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, це є достатнім аргументом для підтвердження суду підстав для представництва. Згідно з копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 12.01.2023, зареєстрованими в реєстрі за № 63, №64, №62, [PERSON] прийняла у спадщину після смерті [PERSON] земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: із кадастровим номером 2621682900:03:002:0240 площею 0,0200 га, із кадастровим номером 2621682900:05:003:0108 площею 1,0100 га, із кадастровим номером 2621682901:01:003:0092 площею 0,5258 га, що розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Городенківський район, село Олієво-Королівка (на даний час Олієво-Королівська ТГ Коломийського району Івано-Франківської області). 12.01.2023 [PERSON] зареєструвала право приватної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 2621682900:03:002:0240, 2621682900:05:003:0108, 2621682901:01:003:0092, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.04.2024. Також, на підставі досліджених витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом встановлено, що належна відповідачці [PERSON] земельна ділянка 2621682901:01:003:0092 площею 0,5258 га за адресою: Івано-Франківська область, Городенківський район, село Олієво-Королівка (на даний час: Олієво-Королівська ТГ Коломийського району Івано-Франківської області) перебуває в оренді ФГ «Квасоля України» на підставі договору оренди землі від 14.11.2018 зі строком дії 10 років; належна відповідачці [PERSON] земельна ділянка 2621682900:05:003:0108 площею 1,0100 га за адресою:Івано-Франківська область, Городенківський район, село Олієво-Королівка (наданий час: Олієво-Королівська ТГ Коломийського району Івано-Франківської області) перебуває в оренді Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» на підставі договору оренди землі від 02.01.2013, продовженого додатковою угодою від 04.06.2017 та 02.03.2023. З долучених до позовної заяви матеріалів встановлено, що заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури 13.06.2024 звертався до начальника ГУ Держегеокадастру з метою отримання інформації щодо випадків виявлення та вжиття цивільно-правових заходів щодо конфіскації в судовому порядку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у власності іноземних громадян, зокрема [PERSON] , та повідомляв ГУ Держегеокадастр про скерування позову до суду. Листом начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 14.05.2024 Івано-Франківську обласну прокуратуру повідомлено про неможливість подання позову до суду про конфіскацію земельних ділянок з підстав обмеженого фінансування та відсутність заперечень щодо позову прокуратури до суду. Листом начальника\~Управління СБУ\~в Івано-Франківській\~області від\~16.03.2023\~повідомлено керівника\~Івано-Франківської\~обласної прокуратури,\~що власником\~земельних ділянок\~з\~кадастровими номерами\~2621682900:03:002:0240,\~2621682900:05:003:0108,\~2621682901:01:003:0092 є громадянка Російської Федерації [PERSON] , яка також документована посвідками на постійне проживання в Україні, та не є громадянкою України. За даними листа Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області від 01.03.2023, 04.04.2024 [PERSON] отримала дозвіл на імміграцію та 23.12.2021 посвідку на постійне проживання в Україні (за територіальним походженням). Положення статей\~13,\~14 Конституції України\~визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Частиною 5\~ст. 41 Конституції України\~визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.ст.\~319,\~321 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі\~ст. 80 Земельного кодексу України\~визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм\~Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2\~ст. 81 Земельного кодексу України\~можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з ч. 3\~ст. 81 Земельного кодексу України\~іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 125 Земельного кодексу України\~право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами\~розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями\~Цивільного кодексу України,\~Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ч. 5\~ст. 22 Земельного кодексу України\~набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог\~ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. За змістом ч. 4\~ст.81 Земельного кодексу України\~землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з пунктом «е» ч. 1 ст.\~ст. 140 Земельного кодексу України\~однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. 2, 4\~ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1\~ст. 346 Цивільного кодексу України\~визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно із\~ст. 356 Цивільного кодексу України\~до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Відповідно до положення ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до\~ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 12.01.2023 по даний час) не відчужила їх, є підстави для їх конфіскації у власність держави, що є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки у розмірі 7\~267,20 гривень. На підставі\~наведеного,\~ст.ст.\~13,\~14,\~41\~Конституції України,\~ст.ст.\~80,\~81,\~125,\~140,\~145\~ЗК України,\~ст.\~23\~ЗУ «Про\~прокуратуру»,\~

Outcome: approved