Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Заявник звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви посилався на те, що 21.09.2017 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Зазначає, що за час перебування у шлюбі у них народились діти: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.09.2023 року шлюб між ними розірвано. Вказує, що з липня 2024 року, він разом із дітьми проживає окремо від [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що на даний час, саме він самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у вигляді надання коштів на покриття всіх потреб дітей: харчування, лікування, одяг, навчання, розвиток, відпочинок, кишенькові кошти, належні умови для проживання, у повному обсязі, створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольняє гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Мати [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Стверджує, що встановлення факту проживання та самостійного виховання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , необхідно йому для можливості оформлення та отримання належних соціальних виплат. Іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання дітей батьком. На підставі вищевикладеного, згідно уточнених позовних вимог, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що батько [PERSON] , [INFO] ,\~іпн.\~ [NUMBER] , самостійно виховує та утримує малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . В судове засідання заявник не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не прибула. Від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі. Підтвердила, що їх діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] . Проти поданої заяви не заперечувала. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Про існування спору про право між батьками протягом розгляду справи будь-яких заперечень від матері [PERSON] щодо обставин, викладених у заяві про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, не надходило. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін. Суд зауважує, що поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають у реалізації права. Тобто у цьому випадку йде мова не про спір між батьками, а щодо встановлення існування певних обставин, а саме факту самостійного виховання дитини батьком, які перешкоджають реалізації одним із батьків своїх прав та обов`язків, визначених СК України, а іншому з метою забезпечення повноцінного догляду та належних умов для дитини і збереження її прав та інтересів необхідне рішення суду, що підтверджує факт самостійного виховання та утримання дитини батьком. Наведенеий у статті 315 ЦПК України перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпним. Тому факт самостійного виховання та/або утримання дитини має бути встановлений судом якщо законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 вже викладала висновок, що факти, які мають юридичне значення, встановлюються у позасудовому та судовому порядку. Рішення суб`єктів владних повноважень стосовно встановлення фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, повноваження суб`єктів владних повноважень визначені Конституцією та законами України. При здійсненні своїх владних управлінських функцій відповідно до законодавства вони діють на підставі та в межах наданих їм повноважень, у тому числі й щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Такі повноваження щодо встановлення того чи іншого факту мають бути чітко визначені у відповідних нормативно-правових актах. Встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідним суб`єктом владних повноважень виключає повноваження суду щодо встановлення такого факту в судовому порядку. Саме тому Велика Палата Верховного Суду в постановах від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц виснувала, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом. Оскільки факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений у позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції. Ураховуючи, що у цих правовідносинах відсутній будь-який орган влади, до повноважень якого належить встановлення факту самостійного виховання та/або утримання дитини, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту самостійного виховання та/або утримання дитини, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 та частини другої статті 315 ЦПК України. Підсумовуючи наведене, суд наголошує, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, перелік яких не є вичерпним. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд таких справ у цивільному судочинстві в порядку окремого провадження. Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересованими особами буде заявлений спір про право, то суд залишає таку заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Слід зауважити, що таке застереження стосується виключно цивільних спорів, розгляд яких визначається ЦПК України, і спрямоване на спрощення розгляду конкретної цивільної справи у розумні строки. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються в тому числі справи про встановлення фактів, що має юридичне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] посилається на те, що встановлення даного факту необхідно йому для соціального забезпечення життєдіяльності його та його дітей. Судом встановлено, що\~сторони зареєстрували шлюб 21 вересня 2017 року. /а.с. 7-8/. Відповідно до копій свідоцтв про народження, встановлено, що\~ [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . /а.с. 9, 11/. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.09.2023 року шлюб між ними розірвано. /а.с. 7-8/. У постанові від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору, щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їх спільних дітей, що підтверджується договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, участі матері у вихованні дітей. (а/с 13). Батько дітей [PERSON] та його діти: донька [PERSON] та донька [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 20/. Мати дітей [PERSON] , проживає окремо від дітей за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 6/. Позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та отримує стабільно фінансовий дохід. /а.с. 26-33/. Відповідно до інформації про результати психологічного обстеження [PERSON] , 2018 року народження, [PERSON] живе з батьком. Дівчинка полюбляє гратися з татом, розважатися і дивитися мультфільми разом. Виявлено опозиційність і негативне ставлення [PERSON] до фігури матері, а також прихильність до батька. Підтримку [PERSON] очікує саме від тата, як від людини, яка турбується про неї найбільше. Виявлено прихильність дівчинки до батька, а також напругу, відстороненість, розчарування, опозиційність, що виникає по відношенню до матері. Першим, тобто найприємнішим для себе дівчина зобразила образ найбільш значимого, найбільш емоційно близького для себе батька. Такий вибір пояснюється тим, що саме батько більше, ніж інші приділяє їй увагу та піклується про неї, надає відчуття безпеки. Анна не зобразила на малюнку маму, що свідчить про негативне ставлення до матері та втрату емоційного зв`язку з нею. В житті дівчинки існує чинник, пов`язаний з фігурою матері, який її непокоїть і викликає напруження. /а.с. 38-40/. Таким чином факт проживання дітей з батьком, утримання та самостійного вихованням батьком дітей повністю підтверджується наданими суду доказами. Крім того зазначене не заперечувалось та визнано матір`ю дітей, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання неповнолітніх дітей та їх перебування на повному утриманні батька. /а.с. 49/. За таких обставин, зважаючи на наявність договору щодо узгодженого сторонами місця проживання та порядку утримання їх спільних дітей, згодою матері дітей (а.с. 49), суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved