Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 18 квітня 2024 року адвокат Фрей Андріан Васильович звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача Лопатинської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що під час видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на земельні ділянки, наданні для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Шептицького (колишнього Червоноградського, Радехівського) району Львівської області, було встановлено, що Державний акт на право власності на землю, серії IV-ЛВ № 025477, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 12 квітня 2000 року за №9421, тобто після смерті спадкодавця, а відповідно до ст. 9 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Тому нотаріус відмовив гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, на майно що залишилося після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] . З огляду на вищезазначене позивач не може реалізувати свої майнові права як спадкоємець у позасудовому порядку, а тому змушений звернутися з позовом до суду про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування (а. с. 3 - 14). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 04 вересня 2024 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а. с. 1 - 2). Суд своєю ухвалою від 17 жовтня 2024 року закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а. с. 89 - 90). Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а. с. 109, 109 зворот). Представник відповідача Лопатинської селищної ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі, просив вирішити справу відповідно до Закону (а. с. 87). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] в с.Хмільно Радехівського району Львівської області помер дідо позивача - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 27 листопада 2019 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а. с. 22). [INFO] в с.Хмільно Радехівського району Львівської області помер батько позивача - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №8, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 24 червня 2002 року виконавчим комітетом Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а. с. 24). [INFO] в с.Хмільно Радехівського району Львівської області померла бабуся позивача - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №16, що підтверджується повторним Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 27 листопада 2019 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а. с. 23). Згідно із Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 22 квітня 1977 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області, [PERSON] народився [INFO] в с. Хмільно Радехівського району Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а. с. 19). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00024718026 від 27.11.2019, виданого Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, реєстрація актового запису про народження №02 від 15.02.1950. Народження зареєстроване Виконавчим комітетом Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, відомості про дитину: [PERSON] , [INFO] ; відомості про батька: [PERSON] ; відомості про матір: [PERSON] (а. с. 20 - 21). З довідки №96 від 10.07.2024, виданої Хмільнівським старостинським округом Лопатинської селищної ради, видно, що на день смерті [PERSON] (помер [INFO] ), разом з ним в одному будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали: дружина - [PERSON] , 1942 р.н, син - [PERSON] , 1950 р.н, невістка - [PERSON] , 1949 р.н., внук - [PERSON] , 1977 р.н. (а. с. 26). Тобто, після смерті - [PERSON] , який помер [INFO] , його дружина [PERSON] та син [PERSON] фактично вступили у володіння та управління спадщиною та прийняли її шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №77477351 від 27.06.2024, виданої Державним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Медведюк З.С., видно, що спадкова справа, номер у нотаріуса 143/2004 (Радехівська державна нотаріальна контора), відкрита після смерті [PERSON] (а. с. 97 - 107). Із матеріалів спадкової справи видно, що у березні 2004 року [PERSON] звернулася в Радехівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 98). [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серії ВВС 017180 від 30.03.2004, № в реєстрі 1000 (а. с. 105). Відповідно до довідки №95 від 10.07.2024, виданої Хмільнівським старостинським округом Лопатинської селищної ради, [PERSON] (померла [INFO] ) постійно по день смерті проживала і була зареєстрована в житловому будинку в [ADDRESS] . У житловому будинку разом з померлою були зареєстровані та проживали: невістка - [PERSON] , 1949 р.н.; внук - [PERSON] , 1977р.н.; дружина внука - [PERSON] , [INFO] ; правнук - [PERSON] , [INFO] ; правнук - [PERSON] , [INFO] (а. с. 25). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина (відкрилась спадщина) у вигляді такого майна, зокрема: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4359 га, що розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю, серії ІV-ЛВ №025477, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 12 квітня 2000 року за № 9421. Відповідно до Плану зовнішніх меж земельної ділянки цього Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] було передано у приватну власність такі земельні ділянки: земельна ділянка, загальною площею 0,4541 га, кадастровий номер: 4623987600:06:000:0699; земельна ділянка загальною площею 0,9818 га, кадастровий номер: 4623987600:02:000:0470. У рішенні Радехівської районної ради Львівської області Х-сесії ІІІ демократичного скликання від 25 лютого 2000 року, про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянами села Хмільно Хмільнівської сілької ради зазначено, що: «1. Затвердити проект передачі земельних часток (паїв) у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам с.Хмільне, на площі 767,64 га, в тому числі ріллі 597,72 га, враховуючи якісну оцінку земель. 2. Передати у приватну власність громадянам с.Хмільно, земельні частки (паї) згідно додатку та видати їм Державні акти на право приватної власності на землю» (а. с. 29). Із списку громадян, що додається до рішення Радехівської районної ради Львівської області, видно, що в переліку осіб зазначено [PERSON] , якому був виданий державний акт на право власності на землю (а. с. 30 - 32). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6300429782024 від 05.06.2024, земельній ділянці, загальною площею 0,9818 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шептицького (колишнього Радехівського, Червоноградського) району Львівської області присвоєно кадастровий номер 4623987600:02:000:0470 (а. с. 36 - 38). З витягу № НВ-9944858032024 від 30.07.2024 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки видно , що земельна ділянка з кадастровим номером: 4623987600:02:000:0470 має нормативно грошову оцінку в розмірі - 39126,55 грн (а. с. 40). Як видно з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3200714852024 від 05.06.2024 земельній ділянці, загальною площею 0,4541 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Хмільнівської сільської ради Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області присвоєно кадастровий номер 4623987600:06:000:0699 (а. с. 33 - 35). Відповідно до витягу № НВ-9944858252024 від 30.07.2024 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером: 4623987600:06:000:0699 має нормативно грошову оцінку в розмірі - 1 679,49 грн (а. с. 39). Отже, загальна оцінка земельних ділянок відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №025477 від 12.04.2000, становить 40 806,04 грн. Спадкоємцем за заповітом до майна померлої [PERSON] є її внук - [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, подавши 31 травня 2007 року заяву про прийняття спадщини в Радехівську державну нотаріальну контору. Позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.07.2007 на частину спадкового майна. Зазначене підтверджують матеріали спадкової справи №300/2007, відкритої після сметі [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 70 - 84). Із постанови Радехівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій №213/02-14 від 20.06.2024, видно, що [PERSON] , [INFO] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON] , який помер [INFO] , а саме, на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Хмільнівської сільської ради Червоноградського району (колишнього Радехівського), Львівської області. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій слугувало те, що Державний акт на право власності на землю, серії IV-ЛВ №025477 від 12.04.2000, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 12 квітня 2000 року за №9421, тобто після смерті спадкодавця, а відповідно до ст. 9 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю (а. с. 45 - 46). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №025477 від 12 квітня 2000 року, виданий після смерті спадкодавця [PERSON] . Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Зважаючи на встановлені обставини у справі [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майно. На спадкові правовідносини після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК України. Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У розумінні ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті бабусі на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття постійно проживав разом із нею, та звернувся в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк. Докази про інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину або претендують на неї, в матеріалах справи відсутні. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved