Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»)звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 13 липня 2017 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № А75.730.70072. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та\~ТОВ «ФК «ЄАПБ»\~укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № А75.730.70072 від 13 липня 2017 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до\~ТОВ «ФК «ЄАПБ». Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача [PERSON] , остання умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого у позичальника перед позикодавцем виникла заборгованість на суму 24402,63 грн., яка складається з: 7504,35 грн. - заборгованість за основним боргом; 3934,24 грн. - заборгованість за відсотками; 12964,04 грн. заборгованість за комісіями. Позивач вказує, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. Позивачем не здійснювалось жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № А75.730.70072 від 13\~липня 2017\~рокув розмірі 24402,63 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем [PERSON] було\~подано відзив\~на позов, в якому остання заперечує проти задоволення позову. Зокрема, відповідач вказує на те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором є неналежним та недопустимим доказом, оскільки в ньому не відображено періодичності нарахувань, платежів та відповідної заборгованості, тобто не є\~первинним документом\~бухгалтерського обліку, що суперечить вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінаyсову звітність в Україні». Окрім цього,\~зазначає,\~що у\~графіку платежу,\~який міститься\~у додатку\~до кредитного\~договору,\~встановлено комісію,\~що не\~відповідає правовій\~природі комісії\~за визначенням\~ч.\~1\~ст.\~1011\~ЦК України,\~а тому\~просить визнати\~п.\~10\~кредитного договору\~нікчемним.\~ Крім цього, відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку\~з\~пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено 13.07.2017 року строком на 4 роки, з кінцевим його повернення 13 липня 2021 року, тоді як\~з\~позовними вимогами про стягнення заборгованості\~банк\~звернувся 27 грудня 2023 року. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позову. У поданих до суду позивачем відповіді на відзив від 29.02.2024 року та відповідачем запереченнях на відповідь на відзив від 12.03.2024 року учасники справи підтвердили власну правову позицію, не погодившись із доводами протилежної сторони. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Предметом даного позову є стягнення фактором заборгованості за кредитним договором. При вирішені спору суд керується тим, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено\~\~у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Судом встановлено, що 13.07.2017\~року між\~Акціонерним товариством\~«Ідея Банк»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ А75.730.70072,\~згідно умов якого позичальнику було надано грошові кошти на поточні потреби в розмірі 17927 грн., включаючи витрати на страховий платіж. Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану проценту ставку, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10,000 % (Маржу Банку). Пунктом 1.4 договору встановлено, що, станом на день укладення договору, змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9,50%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку 19,5000%. Пунктом 2.1 договору встановлено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 13 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. У відповідності до п. 5.7, згідно з Законом України «Про споживче кредитування», реальна річна процентна ставка складає 120,6000%. Орієнтована вартість кредиту для споживача на весь строк користування кредитом на момент укладання договору складає 33638,3500 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позивальником грошових зобов`язань відповідно до п. 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в п. 1.4 договору. Разом\~з\~укладанням кредитного договору [PERSON] було власноруч підписано згоду - повідомлення фізичної особи\~клієнта банку, заяву -\~анкету, заяву про акцепт публічної оферти ПАТ\~«Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку договір добровільного страхування життя, паспорт споживчого кредиту та ознайомлено\~з\~графіком щомісячних платежів за кредитним договором. Первісний кредитор ПАТ\~«Ідея Банк»\~належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 13 липня 2017 року та видав [PERSON] кредитні кошти в сумі 15001,67 грн. та 2925,33 грн. шляхом перерахування коштів на вказаний рахунок позичальника, що підтверджується ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту. 07.07.2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до якого ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, що визначені договором. Відповідно до п. 2.2 договору факторингу, права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед Клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 5.2 договору факторингу, в день підписання Реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань, передбачених п. 4.1 цього Договору, ПАТ «Ідея Банк» втрачає права на будь-які плати боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами. В разі звернення боржників до ПАТ «Ідея Банк» з приводу виконання зобов`язань за відступленими ТОВ «ФК «ЄАПБ» правами вимог, ПАТ «Ідея Банк» повідомляє про необхідність виконання зобов`язань на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № А75.730.70072\~від 13.07.2017 року в сумі 24402,63 грн., з яких: 7504,35 грн. - заборгованість за основним боргом; 3934,24 грн. - заборгованість за відсотками; 12964,04 заборгованості за комісіями. Згідно довідки-розрахунку\~заборгованості за\~кредитним договором\~А75.730.70072\~від 13.07.2017 року, [PERSON] , станом на 30.11.2023 року, має заборгованість у розмірі 24402,63 грн., з яких: 7504,35 грн. - заборгованість за основним боргом; 3934,24 грн. - заборгованість за відсотками; 12964,04 заборгованості за комісіями. Відповідно до виписки з рахунку № [NUMBER] , за вказаним рахунком здійснювались операції, а саме - видача кредитних коштів, погашення тіла кредиту та процентів. Станом на 18 січня 2021 року, операції за рахунком [PERSON] містять 239 проводок. Із цієї виписки чітко вбачається, що відповідачем здійснювалась часткові оплати заборгованості, що свідчить про те, що відповідач визнав, що отримав кредитні кошти, користувався ними та здійснював певні оплати для погашення кредитної заборгованості. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачу, відповідно, лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що оскільки [PERSON] , отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконала взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь банку. Щодо доводів відповідача [PERSON] про відсутність доказів наявності та розміру заборгованості, суд зазначає наступне. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому, згідно п. 3 цього Положення, клієнтські рахунки - це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Як убачається із матеріалів справи, окрім копій заяви на приєднання до договору добровільного страхування життя, кредитного договору, укладеного між ПАТ «Ідея банк» та [PERSON] , паспорту споживчого кредиту, додатку до паспорту споживчого кредиту, ордеру-розпорядження про отримання коштів, документів про відступлення прав вимоги за спірним кредитним договором, позивач на обґрунтування своїх вимог надав до суду також довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором та копію виписки із особового рахунку відповідачки. Згідно п.п. 1.2 кредитного договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 48 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. Виписка за період з 13.07.2017 по 07.07.2023 сформована ПАТ «Ідея банк» та надана позивачем в обґрунтування своїх вимог саме по рахунку № [NUMBER] , який було відкритого на ім`я позичальника [PERSON] . З вказаної виписки убачається, що відповідачка частково погашала заборгованість за кредитним договором №А75.730.70072 від 13.07.2017 року . Отже, надані позивачем копії банківської виписки з рахунку відповідачки та розрахунок заборгованості, у сукупності, є належними та допустимими доказами у справі, відповідають вищенаведеним вимогам та підтверджують факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором. Натомість, відповідачем не спростовано визначений у позовній заяві\~розрахунок\~заборгованості, будь-яких доказів щодо погашення нею боргу за кредитним договором суду не надано.\~ Сама лише незгода [PERSON] з наведеним розрахунком заборгованості не може свідчити про неналежність такого доказу.\~ Окрім цього,\~ [PERSON] ,\~за правилом ч. 2 ст. 78 ЦПК України, на спростування вказаного розрахунку, власного контррозрахунку надано не було. За таких обставин та враховуючи, що доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань відповідачем суду не надано, факт отримання кредиту та розмір заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з\~відповідача на користь позивача\~ заборгованості за основним боргом 7504,35грн. та 3934,24 грн. заборгованості за відсотками за кредитним договором № А75.730.70072 від 13 липня 2017 року. У той же час, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором за комісіями в розмірі 12964,04 грн. до задоволення не підлягають з огляду на наступне. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зазначено, що, згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий же правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі № А75.730.70072 від 13.07.2017 року та в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких\~обставин,\~суд вважає,\~що положення\~кредитного договору\~щодо обов`язку\~позичальника щомісяця\~сплачувати плату\~за обслуговування\~кредитної заборгованості\~є нікчемними,\~а відтак\~- позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями, задоволенню не підлягає. Доводи [PERSON] про те, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне. Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А, згідно з частиною другою цієї статті, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України, строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Поряд з цим, частиною першою статті 259 ЦПК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Крім цього, позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати обчислювати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13 та підтримується Верховним Судом у постановах від 16 листопада 2022 року у справі №752/8302/16-ц, 07 грудня 2022 року у справі №345/2315/21, від 09 серпня 2023 року у справі №359/9171/14-ц та ін. Тому, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Судом встановлено, що строк кредитування за Кредитним договором №А75.730.70072 від 13 липня 2017 року становить 48 місяців. При цьому, за умовами підпункту 2.1 Договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 13 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Підпунктом 5.5 Кредитного договору, сторони погодили, що строк позовної давності за цим Договором, у тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю 5 (п`ять) років. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, сторони договору, у розумінні частини першої статті 259 ЦПК України, дійшли згоди про збільшення позовної давності з трьох до п`яти років. Відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] , останній платіж за Кредитним договором №А75.730.70072 від 13.07.2021 року вона здійснила 18 січня 2021 року на суму 1071 грн. Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з вказаним позовом 27 грудня 2023 року, тобто в межах п`ятирічного строку позовної давності, погодженого сторонами, що спростовує твердження відповідача про наявність підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог товариства. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 відповідно до якого «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Карантин на території України встановлено з 12 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» і відмінено з 24-00 години 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім цього, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджено воєнний стан в Україні. Тобто, станом на дату звернення позивача до суду з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором №А75.730.70072 від 13 липня 2017 року, визначені ЦК України строки позовної давності були продовжені. Таким чином, зазначені вище доводи відповідача щодо закінчення строків позовної давності судом відхиляються. Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, виходячи з такого розрахунку: сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 11438,59 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1258,10 гривень: 11438,59 грн. х 100 % : 24402,23 грн. х 2684 грн. = 1258,10 грн.

Outcome: partial