Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

12 серпня 2024 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 110, 112, 113 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 17 січня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 03. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 17 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 03. За час шлюбу у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що з грудня 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Позивач та відповідач живуть окремим життям, а тому шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Ухвалою судді від 13 вересня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 04 жовтня 2024 року. Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року судовий розгляд справи було відкладено на 24 жовтня 2024 року на підставі на підставі частини 4 статті 223 ЦПК України. Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року судовий розгляд справи було відкладено на 12 листопада 2024 року на підставі пункту 1 частини 2 статті 223 ЦПК України. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. До позовної заяви позивачем додано клопотання, в якому вона просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач повторно в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, проте згідно відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ «Укрпошта» конверт повернуто відправнику не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку [PERSON] , якому адресовано судову повістку разом із копією позовної заяви з додатками, копією ухвали про відкриття провадження у справі, копіями ухвал про відкладення розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав, причини неявки суд не повідомив. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 12 листопада 2024 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 17 січня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 17 січня 2020 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 17 січня 2020 року складено відповідний актовий запис № 03. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що з грудня 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Позивач та відповідач живуть окремим життям, а тому шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, дочка сторін [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. Спірних питань по розподілу майна, набутого за час шлюбу, між сторонами немає. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved