Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач,\~в інтересах\~якого діє\~представник [PERSON] \~звернувся до\~суду з позовом до Товариства з обмеженоювідповідальністю «Фінансовакомпанія «Аланд», треті особи: приватний нотаріус Житомирськогоміськогонотаріального округу ГорайО.С., приватнийвиконавецьвиконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 08.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 32275, щодо стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості та стягнути безпідставно отримані кошти посилаючись на відсутність правових підстав у нотаріуса на його вчинення. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що йому стало відомо, що приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ГорайО.С.від 08.09.2020, зареєстрованому в реєстрі за 32375, щодо стягнення з відповідача заборгованості. Позивач не згодний з винесеним виконавчим написом, так як з відповідачем у справі позивач не укладав жодних кредитних договорів та кредит не отримував. Тому є сумніви щодо перевірки нотаріусом наявності у боржника перед кредиторомтакої заборгованості, як і перевірки безспірності вимог. У зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутися до суду із даними позовними вимогами. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2024 відкрито провадження по справі, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.39-40). Ухвалою суду від 16.08.2024 зупинено стягнення, на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ГорайО.С. від 08.09.2020, зареєстрованому в реєстрі за №32275 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», код ЄДРПОУ 42642578 заборгованостіу розмірі 56210,35 грн. до винесення рішення по справі та набрання ним законної сили (а.с.42-43). Ухвалою суд від 23.10.2024 витребувано у приватного виконавця округу міста Києва КлітченкоО.А. належним чином завірену копія виконавчого напису № 32275 від 08.09.2020, вчиненого нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ГорайО.С., щодо стягнення з позивача [PERSON] на на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « АЛАНД» заборгованості в розмірі 56210 гривень 35 копійок (а.с. 58, 61). Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували (а.с.62). Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином(а.с.58). Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив не надано. Треті особи до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення на адресу останніх судових повісток (а.с.41). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 08.09.2020\~приватним нотаріусом\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~ГораємО.С.\~вчинено виконавчийнапис№32275, відповідно до якого на підставі статей 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аланд», заборгованість у сумі 55710,35 грн., що виникла за кредитним договором №002-26005-060913 від 06.09.2013, який укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором 11/08/2020 від 11.08.2020 є товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Аланд». Крім того, за вчинення вказаного виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, в розмірі 500,00 грн., що разом складає 56210,35грн. (а.с.53). На теперішній час, на підставі виконавчого напису №32275 від 08.09.2020, приватним виконавцем 27.11.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] у розмірі 20% доходів щомісяця до виплати загальної суми боргу, що складає 62331,39 грн. (а.с.9). Згідно довідки про здійснені відрахування та виплати за місцем служби позивача в [INFO] від 22.05.2024, на підставі ВП №63491171, починаючи з січня 2024, в розмірі 20% з БаланаВ.В.за період з січня 2024 по квітень 2024 відраховано за виконавчим документом в сумі 19264,12 грн (а.с. 10). Щодо правового регулювання процесуального порядку вчинення нотаріусом виконавчого напису та підстав визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої\~статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акту в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедура вчинення виконавчих написів, чинна на момент вчинення спірного виконавчого напису, визначена в розділі 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5\~(далі - Інструкція). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерстваюстиції Українивід 22.02.2012№ 296/5\~визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Проте,Товариствомобмеженою відповідальністю «ФК «Аланд`та приватним нотаріусом не надано суду документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача та наявність у відповідача права вимоги. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням зазначеного та приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20). Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св-20) зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному\~статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про вручення БалануВ.В.письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що призвело до порушення процедури вчинення напису. Отже, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд враховує висновки й мотиви Верховного Суду, висловлені в постанові від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) та встановивши відсутність доказів направлення позичальником листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа, суд дійшов висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд зазначає, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). До подібних правових висновків дійшов також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18), постанові від 25.03.2019, у справі № 629/3881/16-ц, провадження № 61-31187св18. Так, з матеріалів справи вбачається, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем кредитний договір №002-26005-060913 від 06.09.2013, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально (а.с.52). Крім того із матеріалів справи вбачається, що позивач не отримував від відповідача жодного документу, ані повідомлення про відступлення права вимоги, ані будь-яких письмових повідомлень-вимог про наявність заборгованості, ані повного розрахунку такої заборгованості. Також, відсутні відомості про вручення позивачу письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що призвело до порушення процедури вчинення напису. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, встановивши, що між сторонами існує спір з приводу наявності і розміру заборгованості за кредитним договором, та враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3\~статті 12ЦПК України\~здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при вивченні матеріалів справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно отриманих за виконавчим написом від 08.09.2020 грошових коштів у розмірі 19264,12 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~(далі -ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту\~статті 1212 ЦК України\~можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню,виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкціястатті 1212 ЦК України, як і загалом нормглави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставістатті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до\~статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21). Так, в якості доказу сплачених на користь відповідача за виконавчим написом коштів, позивачем надано довідку про здійснені відрахування та виплати на загальну суму в розмірі 19364,12 грн. в рахунок погашення боргу на користь товариства зобмеженою відповідальністю «ФК «Аланд» (а.с. 10). Зазначене стороною відповідача не спростовано. Суд приймає до уваги надані позивачем копії письмових доказів про сплату у межах виконавчого провадження на примусове виконання виконавчого напису № 32275 від 08.09.2020 коштів у сумі 19264,12 грн., які, відповідно до вищезазначеного, підлягають поверненню позивачу враховуючи факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення коштів. У відповідності до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 8\~ст.141ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Із матеріалів справи вбачається, що 05.05.2024 між [PERSON] та адвокатом ГоліверП.В. укладено договір про надання правничої допомоги, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 05.05.2024(а.с. 15,16). Статтею 76 ЦПК України, встановлю, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до розрахунку вартості правової допомоги, що вже надана та буде надаватися позивачу БалануВ.В. до додатку № 1 від 05.05.2024, виконаних адвокатом ГоліверП.В. встановлена фіксована сума за надані послуги, а саме: на аналіз обставин цивільної справи було витрачено 4 год., надання позивачу попередньої консультації по цивільній справі було витрачено 1 год., на підготовку позовної заяви було витрачено 10 год., на надання підсумкової консультації було витрачено 2 год., на розгляд справи в судовому засіданні має бути витрачено щонайменше 3 год., що разом склало не менше 30 год. Крім того вказано, що фактична вартість наданої адвокатом правової допомоги склала 500,00 грн. за 1 год. (20000,00 грн. :30 год. =500,00 грн/год), які позивач сплатив, відповідно до квитанції №456629 від 05.05.2024 (а.с.17, 18). Відповідно до ч. 4 ст. 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірними із:\~\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~\~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~\~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, тому заявлена сума у розмірі 20000,00 грн. є значно завищеною. Крім цього, суд зауважує, що кількість витрачених годин на вивчення, аналіз обставин цивільної справи та на складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, які зазначені у рахунку на оплату, є завищеними, оскільки позовна заява є типовою, не містить розрахунків, та не вимагає витрат тривалого часу на її підготовку. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що адвокат ГоліверП.В. безпосередньої участі при розгляді даної цивільної справи в судовому засіданні не приймав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Що стосується вимоги представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору, які були понесені позивачем суд зазначає наступне. При зверненні до суду з вищевказаною заявою, позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 1816,80 грн., що підтверджується квитанціями № 51 та № 52 від 18.06.2024 (а.с.23,24). До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позивачем було подано заяву про забезпечення позову у справі №210/3631/24 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (а.с.14). Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 1608.2024 вищезазначену заяву про забезпечення позову у справі №210/3631/24 було задоволено (а.с.42). Відповідно до положень ч. 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, Отже, витрати пов`язані із забезпеченням доказів, як процесуальна дія, необхідна для розгляду справи та відновлення порушених прав та законних інтересів сторони у справі, відносить до судових витрат, які піддягають поділу за наслідками розгляду справи. Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач сплатив судовий збір у сумі 1816,80 грн., враховуючи, що позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141\~ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 1816,80 грн.

Outcome: approved