Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: - визнати батьківство громадянина: [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, РНОКПП № [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] , виданий 04.08.2020 року адміністративним органом послуг № 1443, зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , щодо дитини [PERSON] , [INFO] ; - записати батьком неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] , уродженця України, громадянин України: [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Краматорськ, Донецької області, РНОКПП № [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] , виданий 04.08.2020 року адміністративним органом послуг № 1443, зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] ; - виключити з актового запису № 39 від 7 серпня 2007 року, внесеного Краматорським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, відомості про « [PERSON] », як батька дитини; - внести зміни до актового запису № 39 від 7 серпня 2007 року, внесеного Краматорським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, в розділі «Відомості про батька» замість запису « [PERSON] » внести запис « [PERSON] », в графі «громадянство» зазначити «громадянин України», в розділі «Відомості про дитину» в графі «прізвище» змінити на « [PERSON] », ім`я та по батькові залишити без змін. В обґрунтування позову зазначає, що у 2006 році він перебував у фактичних шлюбних відносинах із матір`ю дитини, [PERSON] , яка завагітніла, але через конфлікт та припинення стосунків, у 2007 році народила сина, [PERSON] , без його участі. Через відсутність спільної заяви у відділі реєстрації актів цивільного стану батьком дитини було записано вигадану особу. Проте позивач зазначає, що з весни 2019 року він фактично забезпечує, виховує та проживає разом із дитиною, яку вважає своєю біологічною. Мати дитини з 2014 року виїхала за кордон і не бере участі у вихованні сина. Позивач вважає, що є біологічним батьком дитини, що підтверджується фактичними обставинами спільного проживання, його внеском у виховання та освіту сина, а також характеристиками від школи, де дитина навчається, а тому він просить суд визнати його батьківство та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2023 року було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2024 року по справі призначена судова молекулярно-генетична (ДНК) експертиза. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2024 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач та представник третьої особи повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, будь-яких заяв до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. [INFO] [PERSON] народила хлопчика, якого назвали [PERSON] . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові, батька дитини, записано за вказівкою матері, згідно ст. 135 ч.1 СК України. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 13.08.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області на ім`я [PERSON] , згідно якого батьком дитини записано особу без громадянства: « [PERSON] », якого фактично не існує. Неповнолітнього [PERSON] позивач вважає своїм сином, тому що на той час коли [PERSON] завагітніла - вони тривалий час перебували у фактичних шлюбних відносинах та вели спільне господарство. Як зазначає позивач - навесні 2014 року [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] виїхала за межі України, на теперішній час вона проживає у російській федерації, а навесні 2019 року вона його повернула до України, де він став мешкати разом зі своєю бабусею, за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1725 від 06.08.2021 року про реєстрацію місця проживання особи. Зі згоди бабусі позивач забрав сина до себе на [ADDRESS] та влаштував на навчання до ЗОШ №26 м. Краматорська. Починаючи з весни 2019 року [PERSON] став проживати разом з позивачем, він повністю знаходиться під на його опікою та на матеріальному забезпеченні. Згідно копії характеристики із загальноосвітньої школи №26 м. Краматорськ, де навчався неповнолітній [PERSON] , вбачається, що він фактично проживає в будинку за адресою [ADDRESS] , власником якого є батько позивача. У будинку разом з неповнолітнім [PERSON] проживають позивач та його батьки [PERSON] та [PERSON] . У неповнолітнього [PERSON] в будинку є окрема кімната де він проживає, спить, готує уроки та інше. Також адміністрацією школи встановлено, що відносини між неповнолітнім [PERSON] та позивачем, базуються на почуттях довіри та любові. Саме позивач турбується за його фізичне, емоційне та моральне здоров`я. Неповнолітній [PERSON] , забезпечений шкільним приладдям, зимовим одягом і взуттям, завжди охайний та доглянутий. Контроль за навчанням неповнолітнього [PERSON] здійснює позивач та його мати. Також саме позивач відвідує батьківські збори, регулярно цікавиться успіхами та життям неповнолітнього [PERSON] . Також позивачем суду були надані особисті фотознімки, на яких зображені позивач [PERSON] та його син [PERSON] . На виконання ухвали суду від 20.02.2024 року про призначення судової молекулярно-генетичної (ДНК) експертизи КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» був направлений Висновок експерта №1333-МГ, з якого вбачається, що гр. [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] з вірогідністю 99,99999%. Дослідивши матеріали справи суд вважає що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо дитина народжена від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається шляхом подання спільної заяви батьків до органу державної реєстрації актів цивільного стану або на підставі рішення суду. У цьому випадку спільна заява батьків не подавалась, що унеможливило реєстрацію позивача як батька дитини в органах державної реєстрації. На підставі ст. 128 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, має право звернутися до суду із позовом про визнання батьківства, якщо інше не було встановлено законом. Позивач, [PERSON] , скористався цим правом, надавши суду докази, які підтверджують його твердження. Крім того, суд взяв до уваги положення ст. 135 Сімейного кодексу України, згідно з якою, якщо батьківство дитини не встановлено, запис про батька дитини здійснюється за вказівкою матері дитини. В актовому записі про народження дитини було зазначено вигадану особу, що підтверджується наданим свідоцтвом про народження, а також поясненнями позивача. Суд також врахував вимоги ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Законом України від 27 лютого 1991 року, яка зобов`язує держави забезпечувати найкращі інтереси дитини. У цьому випадку, визнання батьківства позивача та внесення відповідних змін до актового запису про народження відповідає інтересам дитини, оскільки позивач фактично виконує функції батька, забезпечуючи матеріальний добробут, виховання та навчання дитини. Суд також взяв до уваги ст. 141 Сімейного кодексу України, яка визначає рівність прав і обов`язків батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі. Позивач виконує всі обов`язки щодо утримання, виховання та навчання дитини, що підтверджується характеристиками школи, матеріалами справи, а також висновками адміністрації навчального закладу. На виконання ухвали суду від 20.02.2024 року було проведено молекулярно-генетичну експертизу, яка підтвердила, що позивач є біологічним батьком дитини. Це відповідає вимогам ст. 76, 78, 89 Цивільного процесуального кодексу України, які регулюють порядок подання та оцінки доказів. Суд також врахував положення ст. 16 Цивільного кодексу України, яка передбачає право особи на захист своїх прав та інтересів шляхом звернення до суду, а також ст. 18 Сімейного кодексу України, що гарантує право особи на судовий захист сімейних прав. Враховуючи, що молекулярно-генетична експертиза встановила батьківство позивача з вірогідністю 99,99999%, а також беручи до уваги тривалість спільного проживання позивача з дитиною, його турботу про її розвиток, моральний та фізичний стан, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved