Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

До Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~звернувся [PERSON] ,\~за участю заінтересованих осіб\~ [PERSON] ,\~Служби у\~справах дітей\~Вінницької міської\~ради, про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що 21.04.2007 року [PERSON] \~зареєстрував шлюб\~з [PERSON] ,\~який 07.08.2017\~року було\~розірвано рішенням\~Рубіжанського районного\~суду Луганської\~області.\~За час\~перебування у\~шлюбі в\~них народився\~син -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~В жовтні\~2017\~року колишня\~дружина зареєструвала\~шлюб із\~ [PERSON] \~та змінила\~прізвище на\~« [PERSON] ».\~Після розірвання\~шлюбу і\~по теперішній\~час син\~проживає разом\~ззаявником, який повністю утримує та самостійно виховує свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , опікується його інтересами та потребами, особисто координує процес навчання, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, без участі матері. При цьому, з часу розірвання шлюбу [PERSON] взагалі не цікавиться своїм сином, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток сина і не готує його до самостійного життя. Разом з тим, на звернення заявника остання повідомила, що налагоджувати контакт із сином їй не цікаво, оскільки у неї нова сім`я, нова дитина, що глибоко вразило сина. Заявник повідомляє, що встановлення факту самостійного виховання сина необхідно йому для можливості одноосібного звернення до державних та освітніх закладів, оформлення документів для соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним з батьків, а також для реалізації його прав передбачених законодавством як особи, яка самостійно виховує дитину. В судовому\~засіданні заявник та його\~представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Представник заявника також зазначив, що 18.05.2024 року набув чинності Закон № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»,\~яким в\~ст.\~23\~Закону України\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» внесено\~зміни та\~визначено,\~що не\~підлягають призову\~на військову\~службу під\~час мобілізації\~ військовозобов`язані у разі якщо особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Таким чином, саме Закон наразі вимагає рішення суду про встановлення такого факту. Мати дитини зараз проживає у Чернівцях, має іншу сімю та не приймає участі у вихованні та утриманні сина. Батько забезпечує дитину всім необхідним. Щодо висновку органу опіки та піклування, то він є упередженим та суперечить з`ясованим обставинам (наявності нотаріально посвідченої заяви матері про відмову від своїх материнських прав стосовно сина). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду заяву, в якій повідомила, що відносно встановлення факту самостійного виховання [PERSON] сина [PERSON] не заперечує. З доводами викладеними у заяві [PERSON] погоджується повністю. Участь в житті сина вона не приймає, вихованням не цікавиться, матеріально не допомагає. Протягом тривалого часу вона проживає окремо, створила нову сім`ю, наміри виховувати, утримувати сина, спілкуватись із ним у неї відсутні. До того ж, аби уникнути постійного тиску зі сторонни заявника щодо її обов`язку забезпечувати дитину, допомагати йому, спілкуватись із ним, на адресу [PERSON] нею було направлено нотаріально посвідчену заяву, в якій вона відмовляється від своїх материнських прав стосовно сина. Просила проводити розгляд справи без її участі з урахуванням позиції, викладеної у цій заяві. Представник Служби\~у справах\~дітей Вінницької\~міської ради\~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~проте подала\~до суду\~заяву,\~в якій\~зазначила,\~що складу\~суду довіряє\~та просить проводити\~судові засідання\~у її\~відсутність.\~Також повідомила,\~що підтримує\~висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 07.08.2017 року у справі №425/1657/17, яке набрало законної сили 26.09.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.04.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №81, було розірвано (а.с. 7). Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « [PERSON] ». Зі свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] \~вбачається,\~що батьками [PERSON] , [INFO] ,\~є [PERSON] \~та [PERSON] (а.с. 8). З матеріалів\~справи вбачається,\~що [PERSON] 30.10.2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у Сєвєродонецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про що зроблено актовий запис №1338 (а.с. 10). Після укладення шлюбу заінтересована особа змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином, остання наразі створила нову сім`ю. Відповідно до змісту договору найму (оренди) житла, укладеного 20.03.2022 року між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останній прийняв у строкове (до 20.03.2025 року) безоплатне користування з метою проживання разом з сином житло, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а..с. 11-12). Згідно з довідкою КЗ «Вінницький ліцей №16» від 29.05.2024 року №00-00/314 [PERSON] є учнем 10-Г класу, регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута, забезпеченаи всім необхідним. Контакт зі школою підтримує батько: спілкується із вчителями, які навчають сина, цікавиться його успіхами і шкільним життям, відвідує батьківські збори та інші позакласні шкільні заходи. Про участь матері [PERSON] в шкільному житті інформація відсутня. Мати навчанням не цікавиться, школу не відвідувала жодного разу за весь період навчання своєї дитини в неій, контакт із навчальним закладом не підтримує зовсім (а.с. 130. Також з відповіді КНП «ЦПМСД» Рубіжанської міської ради від 31.05.2024 року за № 350 встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , місто фактичного проживання: [ADDRESS] . Законним представником дитини, від якого надійшло звернення до лікаря і укладено декларацію про вибір лікаря для надання дитині первинної медичної допомоги є батько [PERSON] . З моменту укладення декларації по теперішній час звернень до лікаря для надання дитині медичної допомоги або медичних послуг не зареєстровано (а.с. 14). Крім того, з нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 20.06.2024 року вбачається, що остання є матір`ю неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У вказаній заяві [PERSON] зазначає, що не бере та в подальшому не має наміру брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні (виконувати батьківські обов`язки) щодо свого неповнолітнього сина [PERSON] , а тому не заперечує проти позбавлення її материнських прав відносно свого неповнолітнього сина. Також заявила, що не має наміру брати участь у розгляді судової справи щодо позбавлення її материнських прав відносно свого неповнолітнього сина, а тому просить розглядати такі справи без її участі, позовні вимоги, щодо позбавлення її материнських прав підтримує в повному обсязі (а.с. 15). Таким чином, наразі між батьками дитини відсутній спір щодо належного виконання матір`ю батьківських обов`язків. З пояснень наданих в судовому засіданні дитиною [PERSON] встановлено, що він з 2017 року проживає лише з батьком, який займається його вихованням та утриманням. Мати з ним не спілкується та коштів на його утримання не надає. Питаннями його навчання, виховання та утримання займається лише батько. Крім того, слід відзначити, що заявник вчасно здійснив уточнення даних та має бронювання (відстрочка від\~призову на\~військову службу\~під час\~мобілізації)до 26.07.2025 року (а.с. 58), що свідчить про відсутність спору про право на отримання відстрочки від призову між заявником та територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. Відповідно до\~висновку органу опіки\~та піклування\~Вінницької міської\~ради №01/00/011/165186 від 03.10.2024 року було\~визнано за\~недоцільне встановлення факту самостійного виховання [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с. 38-39). Частиною 6 ст. 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так,\~із зазначеного\~вище висновку\~вбачається,\~що у\~законодавстві України\~відсутня дефініція\~«самостійного виховання\~дітей одним\~із батьків»,\~лише міститься\~визначення терміну «одинока\~мати», де згідно\~з ч.\~1\~ст.\~135\~СК України реєстрація народження дитини у відділі ДРАЦС відбувається за заявою матері та «одинокий батько», у зв`язку із смертю матері дитини. Суд не\~погоджується з\~висновком органу\~опіки та\~піклування Вінницької\~міської ради\~в частині\~недоцільності встановлення факту\~самостійного виховання\~дитини, оскільки він не відповідає інтересам дитини. Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду за захистом конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції гарантується. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових чи немайнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З наведених\~заявником у\~заяві обставини\~вбачається,\~що факт,\~який він\~просить встановити\~ є\~юридичним,\~оскільки від\~його встановлення\~залежить виникнення\~особистих прав\~заявника та\~можливість безперешкодної\~реалізації його\~особистих прав.\~Встановлення факту\~самостійного виховання\~ та\~утримання дитини\~заявнику потрібно з\~метою захисту прав та інтересів дитини та прав заявника, як батька (можливість оформлення документів для соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним з батьків). Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~29\~ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. При цьому, судом встановлено, що заінтересована особа [PERSON] не заперечує факту окремого проживання від дитини та перебування сина на самостійному вихованні та повному утриманні батька. Судом встановлено\~та визнано\~заінтересованою особою [PERSON] те,\~що неповнолітній син [PERSON] проживає зі своїм батьком, намірів виховувати, утримувати сина вона не має. Відтак,\~враховуючи встановлені\~судом обставини\~та зважаючи\~на те,\~що від\~встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залежить\~виникнення права\~заявника на\~реалізацію його\~прав передбачених\~законодавством як\~особи,\~яка самостійно\~виховує дитину, з огляду\~на той\~факт,\~що [PERSON] визнала вимоги заявника в повному обсязі, заява підлягає задоволенню. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved