Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 09 березня 2004 р., між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Кредитний договір №661-К/Р, за умовою якого [PERSON] отримав кредитні кошти (кредит), в іноземній валюті, в сумі: 14\~000,00\~(чотирнадцять\~тисяч доларів США 00 цнт.), зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі: 14,00 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] разом із вищезазначеним Кредитним договором: 09 березня 2004 р., між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки №661 - К/Р/П, яка згідно умов Договору поруки, зобов`язалася відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і [PERSON] , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання Договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 23 березня 2005 р., між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки 661- КРП-1, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і [PERSON] , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання Договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до умов яких та у відповідності до глави 73 (ст. 1077-1086) Цивільного кодексу України, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту №661-К/Р, Договором поруки №661-К/Р/П та Договором поруки №661-К/Р/П-1. У зв`язку з невиконанням Відповідачами ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) умов Договору про надання споживчого кредиту №661-К/Р, щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до: Ленінського районного суду м. Запоріжжя щодо примусового стягнення заборгованості: 28 листопада 2012 р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя була розглянута справа № 0814/2119/2012, та ухвалено рішення: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором № 661-К/Р від 09.03.2004 року в сумі 417441,08 грн., судові витрати в сумі 3219,00 грн. 12 лютого 2013 р. ухвалою Апеляційного суду Запорізької області по справі № 22-ц778/507/13 рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2012 року залишено без змін. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ігноруються вимоги чинного законодавства та не виконуються рішення суду, що набрало законної сили: рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа 0814/2119/2012) від 28 листопада 2012 року, протягом 11 років. В зв`язку з вищевикладеним представник позивача просить суд стягнути солідарно з відповідачів 3% річних у розмірі 57195,13 гривень, суму нарахованих інфляційних витрат у розмірі 178275,14 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3532,05 гривень. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Відзиву на позов у встановлені судом строки не подали. З заявою про розгляд справи за їх відсутності не зверталися. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст.\~12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. ст.13, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 09 березня 2004 р., між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Кредитний договір №661-К/Р, за умовою якого [PERSON] отримав кредитні кошти (кредит), в іноземній валюті, в сумі: 14\~000,00\~(чотирнадцять\~тисяч доларів США 00 цнт.), зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі: 14,00 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] разом із вищезазначеним Кредитним договором: 09 березня 2004 р., між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки №661 - К/Р/П, яка згідно умов Договору поруки, зобов`язалася відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і [PERSON] , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання Договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 23 березня 2005 р., між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки 661- КРП-1, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і [PERSON] , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання Договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до умов яких та у відповідності до глави 73 (ст. 1077-1086) Цивільного кодексу України, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту №661-К/Р, Договором поруки №661-К/Р/П та Договором поруки №661-К/Р/П-1. У зв`язку з невиконанням Відповідачами ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) умов Договору про надання споживчого кредиту №661-К/Р, щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до: Ленінського районного суду м. Запоріжжя щодо примусового стягнення заборгованості: 28 листопада 2012 р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя була розглянута справа № 0814/2119/2012, та ухвалено рішення: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором № 661-К/Р від 09.03.2004 року в сумі 417441,08 грн., судові витрати в сумі 3219,00 грн. 12 лютого 2013 р. ухвалою Апеляційного суду Запорізької області по справі № 22-ц778/507/13 рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2012 року залишено без змін. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, передумовою для стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем. Визначення поняття «грошового зобов`язання» наявне у ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», згідно з абз. 5 ч. 1 якої, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, в тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом. У п. 22, 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц». У пунктах 44 та 45 постанови Верховного Суді у справі у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Разом з тим, за змістом статей 598 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Відповідачі заяв по суті справи не подавали. Враховуючи вищевикладене, позивач здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за наступні періоди: Згідно з розрахунком суми 3 % річних, за період з 01 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно), за прострочення сплати заборгованості, сума 3 % річних, становить: 57195,13 гривень. Згідно з розрахунком суми інфляційних втрат, за період з 01 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно), понесених у наслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних витрат становить: 178275,14 гривень. Всього сума заборгованості, а саме: загальна сума 3 % річних, інфляційних втрат Відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» становить: 235 470 (двісті тридцять п`ять тисяч чотириста сімдесят) гривень 27 копійок. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі № 361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення у солідарному порядку з відповідачів 3% річних у розмірі 57195,13 гривень, інфляційні втрати у розмірі 178275,14 гривень. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 3532,05 гривень.

Outcome: approved