Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви вказує на те, що заявниця понад 13 років перебувала у фактичних шлюбних відосинах. Під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у встановленому чинним законодавством України порядку, у них народилась донька: [PERSON] , [INFO] .. Так як донька була народжена не в офіційно зареєстрованому шлюбі, то при реєстрації її народження зазначене дошлюбне (дівоче) прізвище заявниці - « [PERSON] ». [INFO] у нас народились син: [PERSON] . 28.06.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Згідно довідки Виконавчого комітету Холмківської сільської ради № 242 від 06.07.2023 року в будинку [ADDRESS] проживають та зареєстровані такі особи: [PERSON] [INFO] , чоловік - [PERSON] ,1989 р.н.; донька - [PERSON] , 2011 р.н.; син - [PERSON] , [INFO] . Право власності на даний будинок з прибудовою та належними до нього господарськими будівлями та спорудами належить заявниці в розмірі 5/6 частки. Разом з тим, заявниця вказує, що за час спільного проживання, а саме з 2010 р., вона постійно зазнає насильство з боку свого чоловіка. З кожним днем спільне проживання ставало все більш нестерпним. [PERSON] почав систематично проявляти стосовно неї та спільних дітей безпідставну агресію, погрози, цькування, психологічно тиснути, принижувати, виражатися нецензурною лайкою, образливими словами, вживати алкогольні напої. Зазначені вище обставини призвели до численних сварок, що породжують як психологічне, так і фізичне домашнє насильство як стосовно заявниці, так і стосовно малолітніх дітей. Спільні діти є свідками подій, які відбуваються у них на очах, що негативно впливає на їх емоційний та психологічний стан. Чоловік [PERSON] постійно обіцяв і благав, що зміниться, що насильство вчиняти більше не буде. Опинившись в складній життєвій ситуації у заявниці не було іншого виходу як залишатись і терпіти. В стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] ламає в будинку все, двері, замки, меблі інші предмети домашнього вжитку. Сварки з застосуванням фізичного насильства звичайне явище в сім`ї. Утриманням сім`ї займається тільки заявниця. Не дивлячись на неодноразові спроби заявниці зберегти повноцінну сім`ю, безпричинна агресія з боку [PERSON] , негативно позначається як на її житті, так і на житті їхніх малолітніх дітей, що стало причиною звернення до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. 25.03.2024 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області наш шлюб було розірвано. Внаслідок протиправної поведінки [PERSON] , заявниці довелося неодноразово звертатися за допомогою як до медичного закладу, лікарів, так і до соціальних працівників, а також до правоохоронних органів, адже агресія [PERSON] перевищувала всі межі і почала спрямовуватися не тільки на заявницю, але й на їхніх дітей. Вказані в позові обставини свідчать про те, що заявниця та малолітні діти є особами, які постраждали від домашнього насильства в сім`ї, стали жертвами такого насильства, потребували та на сьогоднішній день потребують на реабілітації, що в свою чергу зумовило неодноразові звернення за допомогою до психологів. На сьогоднішній день, погрози, переслідування і агресія з боку [PERSON] не припинились, заявниця неодноразово зверталась за допомогою і захистом до правоохоронних органів та психологів. Внаслідок протиправної поведінки кривдника [PERSON] , заявниця з дітьми змушена орендувати помешкання (квартиру), адже перебувати у місці їхнього постійного проживання є небезпечним. Більше того, існують всі наявні ризики, які дають підстави вважати про вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства з боку мого чоловіка. З урахуванням наведеного заявниця просить суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження : заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати за місцем спільного проживання (перебування) з постраждалими особами [PERSON] , [INFO] та малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в будинку за адресою: [ADDRESS] та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 300 метрів; заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати за місцем орендованого тимчасового проживання (перебування) з постраждалими особами [PERSON] , [INFO] та малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в квартирі за адресою: [ADDRESS] та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 300 метрів; заборонити [PERSON] , [INFO] , спілкуватися та вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] та малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися до постраждалих осіб: [PERSON] , [INFO] та малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на відстань ближче 100 метрів. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.05.2024 року відкрито провадження по справі. Представник заявника адвокат Муртазіна Н.М. в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві та просила суд їх задовольнити. Зазначила, що заінтересована особа вчиняє відносно заявниці фізичне та психологічне насильство, що підтверджується винесеними на останнього постановами про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП. Просила суд заяву задоволити та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, вказані у заяві. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала подану нею заяву та пояснення її представника, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася вчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади України. Так, за змістом частини 11 статті 128 ЦПК України заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до положень ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Під час проживання однією сім`єю у них народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 20.04.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 27.05.2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Так як донька була народжена не в офіційно зареєстрованому шлюбі, то при реєстрації її народження зазначене дошлюбне (дівоче) прізвище заявниці - « [PERSON] ». За даними рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2024 року справа № 308/23264/23 слідує, що 28.06.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Разом з тим, згідно цього рішення шлюб між ними розірвано. Згідно довідки виданої Тарнівецьким старостинським округом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 242 від 06.07.2023 року слідує, що за адресою [ADDRESS] разом проживають [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , 1989 р.н., син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , 2011 р.н.. Вказані обставини також підтверджуються актом підтвердження фактичного місця проживання особи на території Тарнівецького старостинського округу Холмківської сільської ради від 06.07.2023 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2014 року зареєстрваного в реєстрі 3-132 встановлено, що 5/6 часток житлового будинку за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] .. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 01.12.2023 року проживає за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором найму житла. Окрім цього у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно своєї дружини [PERSON] , що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями постанов суду № 308/21458/23 від 20.12.2023 року, № 308/22674/23 від 04.01.2024 року, № 308/4016/24 від 18.03.2024 року, № 308/8669/24 від 05.06.2024 року, згідно яких [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. Також [PERSON] вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/11336/24 від 22.07.2024 року було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України - побої і мордування вчинених відносно [PERSON] 15.02.2024 року відносно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №314741 строком на 10 діб, яким йому заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] .. У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Предметом доказування у справах окремого провадження щодо видачі обмежувальних приписів є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису (правова позиція Верховного Суду у постанові від 26.09.2019 у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19)). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, у тому числі є подружжя, діти одного з подружжя, особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Аналізуючи надані до суду докази та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність підстав для застосування тимчасових обмежувальних заходів щодо кривдника, враховуючи те, що [PERSON] за місцем спільного проживання із заявником чинить фізичне та психологічне насилля висловлюючи образи та погрози заявнику, а також шляхом висловлювання нецензурною лайкою, які заявник також розцінює як образи, в тому числі принизливого характеру, та погрози. Оцінюючи встановлені обставини справи, які підтверджуються наданими Заявницею доказами, суд приходить до висновку, що Заявниця зазнає зі сторони [PERSON] домашнього насильства, вчиненого у формі психологічного та фізичного насильства. Отже, такі дії [PERSON] є вчиненням домашнього насильства, відтак в інтересах заявника та з метою убезпечення від продовження цих дій є доцільним застосування обмежувального припису. З огляду на період вчинення відносно Заявниці адміністративних т кримінального правопорушень, які є систематичними, які, як вбачається з матеріалів справи, не запобігають вчиненню повторних правопорушень, суд вбачає наявність обґрунтованого ризику продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно Заявниці у майбутньому, що зможе призвести до негативних наслідків. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявницею доведено систематичність вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства фізичного та психологічного характеру, а також те, що ризики подальшого вчинення такого насильства можуть мати місце в подальшому, тому, є підстави для видачі обмежувального припису. Аналіз практики Європейського суду з прав людини стосовно порушеного Заявником питання свідчить, що можливість отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі статті 3 Європейської Конвенції з прав людини, а також права на життя згідно статті 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно статті 8 цієї Конвенції. Суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для його захисту, а саме звернення до правоохоронних органів, не дали очікуваного результату, а тому, обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Заінтересовано особою [PERSON] не надано жодних заперечень стосовно аргументів заяви [PERSON] , як і не надано жодних доказів на спростування встановлених обставин. Щодо оцінки обмежень, які Заявник просить встановити суд. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбаченихЗаконом України"Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Тимчасові обмеження прав особи, що здійснює домашнє насильство, мають бути пропорційними меті застосування щодо неї обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 154/1692/19 (провадження № 61-17191св19). Враховуючи поведінку\~ [PERSON] \~яка полягає\~у систематичному\~вчиненні по\~відношенню до\~Заявника насильства\~в сім`ї\~у формі\~фізичного та\~психологічного насильства\~(погроз\~та образ),\~суд приходить\~до висновку\~про доцільність\~застосування до\~ [PERSON] \~обмежувального припису\~шляхом заборони\~ [PERSON] \~перебувати в\~місці проживання\~(перебування)\~з постраждалими\~особами [PERSON] ,\~ [INFO] \~та малолітніми\~дітьми [PERSON] \~ [INFO] \~та [PERSON] \~ [INFO] \~,\~в будинку\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та заборонити\~наближатися до\~вказаного будинку\~за вказаною\~вище адресою\~на відстань\~не менше\~300\~метрів;\~-заборонити\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~перебувати в\~місці тимчасового\~проживання (перебування)\~з постраждалими\~особами [PERSON] ,\~ [INFO] \~та малолітніми\~дітьми [PERSON] \~ [INFO] та\~ [PERSON] [INFO] ,\~в квартирі\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та наближатися\~до вказаного\~будинку за\~вищевказаною адресою\~на відстань\~не менше\~300\~метрів ; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися до [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] на відстань - ближче ніж на 100 метрів. При цьому, суд звертає увагу [PERSON] на те, що життя та здоров`я, недоторканість і безпека заявниці як найвища соціальна цінність переважають над правом заінтересованої особи на житло, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року по справі №531/352/22). На переконання суду, видача обмежувального припису із встановленням такої заборони забезпечить дієвий, ефективний та невідкладний захист Заявниці від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертви домашнього насильства у цій конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника. При цьому, такі тимчасові обмеження будуть пропорційними по відношенню до особи кривдника і не спричинять для неї необґрунтовано обтяжливих наслідків. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. Вирішуючи питання щодо строку застосування тимчасового обмеження прав, суд приходить до висновку, що запропонований Заявником строк у 6 місяців є виправданим. Згідно з ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial