Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.08.2016 звернувся до суду з позовом, де просив встановити юридичний факт проживання однією сім`єю з лютого 2003 року без державної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] ; визнати об`єктом спільної власності подружжя земельну ділянку площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074 за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «Toyota Highlander JTEE [NUMBER]», д.н.з. [NUMBER] , та визнати за ним право власності на частину вказаного майна. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2016 цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] надійшла у провадження судді Сьорі С.І., 01.09.2016 у справі відкрито провадження. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.01.2017 задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази. 13.02.2017 відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.02.2017 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на нерухоме майно, позови об`єднано в одне провадження. 03.03.2017, 19.04.2017 позивачем [PERSON] були подані уточнені позовні заяви, які по суті є заявами про збільшення розміру позовних вимог, де позивач просив встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] ; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074, за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «Toyota Highlander JTEE», [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] , автомобіль «Toyota Avensis», кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , одноквартирний будинок по [ADDRESS], земельну ділянку за цією ж адресою та просив визнати за ним право власності на частину вказаного майна. Також просив стягнути з [PERSON] на його користь частину вартості автомобіля «Toyota Highlander JTEE», [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] , та частину вартості автомобіля «Toyota Avensis», кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , та врахувати при розподілі зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк», обсяг яких на дату розгляду справи слід витребувати від третьої особи. Вказані заяви прийняті судом до розгляду. У зв`язку із звільненням головуючого судді Сьорі С.І. цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності у порядку автоматизованого розподілу передана у провадження судді Фадєєвої С.О. та ухвалою від 30.04.2020 прийнята до провадження. 02.04.2021 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків. У встановлений судом строк [PERSON] сплатив судовий збір та усунув недоліки позовної заяви, які перешкоджали подальшому розгляду. Остаточно у позові просив встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01.02.2023 по 15.08.2016; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074, за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «Toyota Highlander JTEE», [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] , автомобіль «Toyota Avensis», кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , одноквартирний будинок по [ADDRESS], земельну ділянку за цією ж адресою та просив визнати за ним право власності на частину вказаного майна. Також просив стягнути з [PERSON] на його користь частину вартості автомобіля «Toyota Highlander JTEE», [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] , та частину вартості автомобіля «Toyota Avensis», кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , та врахувати при розподілі зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк», обсяг яких на дату розгляду справи слід витребувати від третьої особи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.07.2021, яку залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17.11.2021 та постановою Верховного Суду від 04.12.2022, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності залишено без розгляду. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2022 постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, оскільки після усунення позивачем недоліків позову судом встановлено, що ціна позову перевищує двісті п"ядесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і розгляд спору по суті не розпочато. 04.08.2022 відповідачем [PERSON] подано суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна об"єктом спільної сумісної власності сторін та поділ майна. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.08.2022 позови об"єднано в одне провадження. 08.09.2022 ухвалою суду задоволено частково клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Гонтара В.М. про допит свідків, залучення до участі в справі третьої особи. Цією ж ухвалою призначено у справі автотоварознавчу експертизу, закрито підготовче провадження та на час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.09.2023 поновлено провадження у справі. Ухвалою від 29.11.2023 у задоволенні клопотання представника позивача про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви відмовлено. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.03.2024 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Вотінцева Є.Г. та залишено без розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об"єктом спільної власності та визнання права власності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Гонтар В.М. позовні вимоги підтримав. Просив суд визнати юридичний факт проживання однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 01.02.2003 року до 15.08.2016; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074, за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «Toyota Highlander JTEE», [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] , автомобіль «Toyota Avensis», кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , одноквартирний будинок по [ADDRESS], земельну ділянку за цією ж адресою та просив визнати за позивачем право власності на частину вказаного майна. Також просив стягнути з [PERSON] на користь позивача частину вартості автомобіля «Toyota Highlander JTEE», д.н.з. [NUMBER] , та частину вартості автомобіля «Toyota Avensis», номерний знак [NUMBER] , та врахувати при розподілі зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк». На обґрунтування вимог вказав, що [PERSON] та [PERSON] у 2003 році вирішили створити сім`ю та почали з цією метою мешкати разом. Внаслідок фактичних шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб вони не реєстрували, оскільки робили сімейні заощадження для розвитку сімейного бізнесу, проживали разом, спільно вели побут. У сторін був спільний бюджет, кожен вкладав у сім`ю плоди своєї праці, кожен мав сімейні права та обов`язки. У шлюбі жоден з них не перебував. Зазначив, що відповідачка [PERSON] , звертаючись досуду із зустрічними позовами, не заперечувала факту спільного проживання однією сім`єю із [PERSON] протягом строку, вказаного у позові, вважала майно, придбане у цей період, спільною сумісною власністю. У 15.08.2016 року сім`я розпалася. За час спільного сумісного проживання та перебування у фактичних шлюбних відносинах на ім.»я відповідача за рахунок сімейних заощаджень, які сформовано із спільно заощаджених коштів та плодів спільної праці, було придбано земельну ділянку площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074, за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «Toyota Highlander JTEE», д.н.з. [NUMBER] , автомобіль «Toyota Avensis», номерний знак [NUMBER] , одноквартирний будинок по [ADDRESS] , земельну ділянку за цією ж адресою. Вважає, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а тому слід визнати за [PERSON] право власності на частину цього майна. Транспортні засоби без згоди позивача були незаконно реалізовані [PERSON] , тому з неї на користь позивача слід стягнути частину їх вартості. Представник відповідача [PERSON] адвокат Вотінцев Є.Г. у судовому засіданні позовних вимог [PERSON] не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. На обґрунтування своєї позиції вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження фактичних шлюбних відносин між сторонами. Лише факт спільної реєстрації місця проживання чи народження дітей, як і свідчення свідків не є безумовною підставою для підтвердження існування сім`ї. Будь-яких документів, квитанцій, довідок, договорів на підтвердження факту проживання однією сім`єю позивачем не надано. Вказав, що між позивачем і відповідачем не було сімейних відносин, у них був роздільний бюджет та доходи, чи працювала його довірителька у вказаний позивачем період та чи мала доходи, представнику невідомо. Зазначив, що сторони проживали окремо, але за якими адресами вказати не може. [PERSON] мала партнерські відносини і з іншими чоловіками. Сторони періодично зустрічалися, мали партнерські відносини у народженні дітей, сімейних відносин не мали, спільного сумісного майна не мали, тому і відсутні підстави для задоволення позову. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженоїособи Фонду гарантування вкладiв фiзичних осiб на здiйснення лiквiдацiї АТ"Дельта Банк" до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 № 760/20948/16-ц зроблено висновок, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Згідно з правовою позицією у справі № 523/14489/15-ц від 23.01.2024Велика Палата Верховного Суду погодилася з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. Велика Палата ВС вказала, що обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Отже, вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. З цих підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання факту проживання однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року до 15.08.2016 задоволенню не підлягають. КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу, СК України набрав чинності із 01 січня 2004 року, а отже факт проживання однією сім`єю до 01 січня 2004 року не має правового значення при вирішенні заявленого спору, а тому ці вимоги також не підлягають задоволенню. Разом з цим суд вважає, що стороною позивача доведено проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з січня 2005 року по серпень 2016 року, виходячи з наступного. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 цієї статті). В силу ч.1 ст.. 14, ч.1 ст. 15 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц, № у ЄДРСР 83000767). Допитаний судом як свідокза його клопотанням позивач [PERSON] суду показав, що він з [PERSON] приблизно з 2000-х років, точно рік не пам"ятає, по серпень 2016 року перебував у фактичних шлюбних відносинах. До цих відносин він був одружений, але дружина померла у 1999 році. З [PERSON] він познайомився на роботі приблизно у 2001 році, через деякий час почали проживати разом. Будь-яких інших відносин, як на е вказує представник відповідача, [PERSON] не мала, оскільки увесь час вони проводили разом. Спочатку (один рік) вони, як окрема сім`я, проживали разом із батьками [PERSON] , потім переїхали проживати у квартиру [ADDRESS] . У 2007 році у них народився перший син, а 26.06.2009 - другий син. І він, і відповідач [PERSON] , і їх спільні діти, і його донька від першого шлюбу проживали, як одна сім`я, та всі були зареєстровані за однією адресою. Він, [PERSON] , працював, був власником двох будівельних компаній і мав інший бізнес. [PERSON] протягом спільного проживання не працювала, інколи допомагала вести бухгалтерію. По господарству їй допомагала помічниця. Сім`єю вони кожного року їздили на відпочинок. Між ними склалися взаємні права та обов`язки: він забезпечував сім`ю фінансово, організовував відпочинок, щоденно відвозив та забирав дітей із школи та гуртків, [PERSON] займалася вихованням дітей. Вони жили дружно, були усім забезпечені, постійно були разом. Бюджет у них був спільний, він заробляв кошти, витрачали разом на потреби сім`ї, вона грошових доходів не мала. Вказане у позові майно придбавалося за кошти, зароблені ним в інтересах сім`ї, тому оформлювалося на [PERSON] , оскільки він планував жити з нею однією сім`єю усе життя. Земельні ділянки придбавалися для ведення бізнесу. Автомобіль «ToyotaAvensis» він придбавав для себе, потім, коли придбав «ToyotaHighlanderJTEE», автомобіль «ToyotaAvensis» віддав у користування [PERSON] , інколи вона користувалася « [PERSON] ». Обидва транспортні засоби були оформлені на відповідачку. Вказані автомобілі після припинення сімейних відносин у 2016 році [PERSON] реалізувала, а кошти використала на придбання квартири, яку оформила на батька. Право власності на будинок по [ADDRESS] оформлено на нього, але він також придбавався у інтересах сім`ї, цей будинок та земельна ділянка перебувають у іпотеці. У 2016 році їхні відносини погіршилися, [PERSON] 15.08.2016 раптово разом з дітьми переїхала проживати у зйомну квартиру, через рік переїхала у м. Київ. Допитаний судом свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] та [PERSON] він знайомий приблизно з 2002-2003 року. Він та сторони є кумами, він хрещений батько сина [PERSON] і [PERSON] . Спільно, як одна сім`я, позивач та відповідач почали проживати приблизно з 2004 року, їхньому союзу були притаманні усі ознаки сім`ї, вони жили дружно та не сварилися, вважали себе чоловіком та дружиною. [PERSON] займалася дітьми і облаштовувала побут, [PERSON] займався фінансовим забезпеченням сім`ї та бізнесом. Він досить часто відвідував їх, приходив у гості на [ADDRESS] , дружили сім`ями, усі свята вони проводили разом, разом сім`ями їздили відпочивати з 20006 по 2015 роки. Він сприймав [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та дружину, жили, як звичайна сім`я. Знає, що сімейний бюджет - це кошти, які заробляв [PERSON] , дізнався це від сторін у процесі спілкування. [PERSON] , здається, не працювала, кожного разу, коли він приходив, вона була вдома. Пам`ятає, як [PERSON] подарував [PERSON] автомобіль «Toyota Avensis», а через деякий час подарував їй «Toyota Highlander». Про обидві події йому говорили як [PERSON] , так і [PERSON] . На транспортному засобі «Toyota Avensis» їздила відповідачка, а на «Toyota Highlander» їздили і [PERSON] і [PERSON] . Після того, як відносини у сторін погіршилися, ці автомобілі пропали, він сам брав участь у їх пошукух, але пізніше [PERSON] підтвердила, що автомобілі забрала вона. Приблизно у 2016 році [PERSON] почала проживати окремо, між нею та [PERSON] почалися сварки. Допитаний як свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] був другим чоловіком [PERSON] , матері його дружини. На момент його знайомства з [PERSON] , приблизно у 2004році, [PERSON] вже померла, а останній зустрічався з [PERSON] . З січня 2005 року сторони, [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом, як подружжя, у батьків [PERSON] по [ADDRESS] . Дату він пам`ятає чітко, оскільки у цей час якраз доробив ремонт у своїй квартирі. Він, [PERSON] , проживав з дружиною у квартирі [ADDRESS] до грудня 2006 року, після чого переїхали на власну квартиру, а у квартиру [ADDRESS] переїхали проживати [PERSON] з [PERSON] . Побутом і зароблянням грошей у сім`ї займався [PERSON] , а [PERSON] займалася сімейним побутом, вони були повноцінною сім`єю, подорожували, їздили на відпочинок, у них народилися діти. Він бачився із [PERSON] та [PERSON] на сімейних святах, не раз був у них вдома, разом вони їздили відпочивати на море. Знає також, що автомобіль «Toyota Highlander» [PERSON] купував, як подарунок [PERSON] за народження дитини. Коли це точно було він не пам`ятає, можливо, у 2011-2012 роках, пам`ятає, що купувалося авто у Києві. На цьому автомобілі їздила [PERSON] , [PERSON] їздив на автомобілі «Toyota Avensis». Приблизно у 2016 році на святкуванні Дня народження спільного знайомого від [PERSON] він дізнався, що [PERSON] раптово забрала речі і пішла від нього. Отже, допитані судом свідки підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю сторін не пізніше січня 2005 року по серпень 2016 року. Інший часовий період (з 01.01.2004 по 31.12.2004) спільного проживання сторін як подружжя не підтверджується сукупністю доказів та не має значення для вирішення справи, оскільки не охоплюється періодом придбання спірного майна. Крім показань свідків факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] зсічня 2005 року по серпень 2016 року підтверджується іншими доказами у їх сукупності, що досліджені судом. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 25.07.1997 по 07.11.1999 року перебував у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією його паспорта громадянина України з штампом про одруження та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2009, з якого вбачається, що він прийняв спадщину після померлої [INFO] дружини. Інших документів суду на підтвердження перебування позивача у шлюбі не надано. Згідно копії паспорту громадянина України [PERSON] з 13.10.1998 року зареєстрований як проживаючий за адресою [ADDRESS] . З 2006 року станом на 01.09.2016 [PERSON] зареєстрована за цією ж адресою, що вбачається з відомостей відділу ведення Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за № 2013/01-39. Відомостей про перебування у зареєстрованому щлюбі [PERSON] у період, зазначений у позові, матеріали справи не містять. Вказана квартира, де зареєстровані, як проживаючі, позивач та відповідач, та де за свідченням свідків фактично проживали сторони з грудня 2006 по серпень 2016, набута позивачем [PERSON] в порядку спадкування, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2009. Доказів проживання відповідачки у іншому житлі, як на це вказує представник відповідача, суду не надано. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] у позивача з відповідачем народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Народження дітей з розривом у тривалий проміжок часу у сукупності з іншими доказами у справі, спільним проживанням, також, на думку суду, свідчить про наявність між сторонами довготривалих сімейних відносин. Відповідач [PERSON] будь-якими належними доказами не довела наявності у неї доходу протягом січня 2005 року - серпня 2016 року, позивач [PERSON] у вказаний період був СПД ФО, засновником та кінцевим бенефіціарним власником кількох підприємств, що вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте доказів наявності доходів суду теж не надав. Відсутність письмових доказів на підтвердження спільного бюджету сторона позивача пояснює тим, що всі суттєві фінансові розрахунки здійснювалися саме [PERSON] . Разом з цим суд погоджується із позицією представника позивача, що процесуальна поведінка сторони відповідача у справі є суперечливою, оскільки відповідач [PERSON] протягом тривалого часу розгляду справи своїми процесуальними діями визнавала факт спільного проживання з відповідачем [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу у вказаний позивачем період, не оспорювала набуття майна, вказаного позивачем у позові у спільну сумісну власність, а потім змінила своє рішення та відмовилася від визнання, чим повелася суперечливо. Об`єднана палата ВС у постанові від 04.11.2024 у справі № 532/1550/23 підкреслила, що: "... слід розмежовувати матеріальну та процесуальну добру совість як за сферою застосування, так і наслідками. Матеріальна добра совість регулюється, зокрема, пунктом 6 статті 3 ЦК України, а процесуальна, зокрема, статтею 44 ЦПК України. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України). Процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті. Проявом принципу процесуальної доброї совісті є те, що особа (зокрема, позивач) навряд чи може висувати твердження, несумісні з тією позицією, яка зайнята нею в судовому процесі, що вже відбувся. Принцип процесуальної доброї совісті навряд чи має толерувати непостійність учасників процесу, а навпаки покликаний забезпечити послідовну поведінку учасників спору. Адже суд не є місцем для «безцеремонної процесуальної гри». Правопорядок не може допускати ситуації, за яких особа наполягає в різних судових процесах на правдивості протилежних одне одному тверджень задля просування власних інтересів (див., постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19 (провадження № 61-4283св24))". 13.01.2017 та 13.02.2017 [PERSON] подавалися суду клопотання про накладення арешту на майно, зареєстрованого на праві власності за [PERSON] , посилаючись на те, що позивач приховав від неї інше майно, яке входить до предмета спору і яке вона вважає спільним сумісним майном. 13.02.2017 відповідачем поданозустрічну позовну заяву, де вона, не заперечуючи факту спільного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , просила визнати об"єктом права спільної сумісної власності і інше майно та визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 частину цього майна.Згідно долученої до зустрічного позову [PERSON] інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об"єктів нерухомого майна, сформованої станом на 07.08.2016 право власності на вказане майно, яке [PERSON] вважала спільним сумісним майном її та [PERSON] , реєструвалося за [PERSON] протягом 2005 -2014 років. Крім цього, 04.08.2022 відповідачем [PERSON] повторно подано суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна об"єктом спільної сумісної власності сторін та поділ майна. У судовому засіданні 30.01.2024 представник відповідача висловлював позицію, за якою відповідач не визнає факту спільного проживання без реєстрації шлюбу з позивачем, але при цьому, якщо суд прийде до іншого переконання, просив задовольнити зустрічний позов. У подальшому зустрічні позовні заяви [PERSON] за клопотанням її представника судом були залишені без розгляду. Крім цього суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року (справа №917/1307/18) розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьомусторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує, оскільки за такого підходу втрачає сенс концепція змагальності (концепція негативного доказу).Відповідачем [PERSON] не надано будь-яких доказів на спростування обставин, на які посилався позивач. На підставі досліджених доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина, оскільки впродовж указаного періоду вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, суд вважає доведеним факт спільного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з січня 2005 року по серпень 2016 року, оскільки докази, надані на підтвердження такої обставини, є вірогідними, а доказів на спростування цього факту стороною відповідача не надано, тобто висновок про існування стверджуваної позивачем обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З копії договору купівлі-продажу від 27.01.2014, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ліньковою І.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 223, вбачається, що [PERSON] придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно було належним чином зареєстроване 27.01.2014, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. та зареєстрованого у реєстрі за № 12854, [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,1220 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 2611092001:22:002:1074. Земельна ділянка належним чином зареєстрована, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об"єктів нерухомого майна. Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об"єктів нерухомого майна підтверджено, що за [PERSON] протягом січня 2005 - серпня 2016 зареєстроване наступне майно: земельна ділянка площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074, за адресою: Івано-Франківська область, с. Паляниця (на підставідоговору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2011), квартиру [ADDRESS] (з 27.01.2014 на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2014). Право власності на одноквартирний будинок по [ADDRESS] (з 31.07.2007 на підставі договору купівлі-продажуВЕР № 360259) та земельну ділянку за цією ж адресою (з 31.07.2007 на підставі договору купівлі-продажу ВЕР № 360259)зареєстровано за [PERSON] . Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Згідно з ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст.69 СК).У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). Оскільки вказане майно, а саме земельна ділянка площею 0,1221 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:1074, за адресою: [ADDRESS] , одноквартирний будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою набуті у період спільного проживання однією сім"єю сторін без реєстрації шлюбу, це майно є спільним сумісним майном сторін тапідлягає поділу між ними у рівних частках. За змістомпозовнихвимог позивач звернувся до суду з вимогамисаме про поділспільногосумісного майна шляхом визнання за ним права власності на частину цього майна та стягнення компенсації з відповідача, а тому окрема вимога визнати об`єктом спільноїсумісноївласності певне майно є неефективним способом захисту і у її задоволенні слід відмовити. Не підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] про визнання спільним сумісним майном транспортних засобів та врахування при поділі зобов`язань перед ПАТ «Дельта Банк». Судом неодноразово роз"яснювався сторонам обов"язок довести кожну обставину, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У підготовчому судовому засіданні судом повторно роз"яснено цей обов"язок та наслідки вчинення чи невчинення відповідних процесуальних дій. Представниками сторін було підтверджено, що ними подано усі докази та повідомлено про всі обставини, які мають значення для справи. Окрім того, щодо вимог про врахування зобов`язань вказувалося в ухвалі суду від 02.04.2021, якою позовна заява [PERSON] була залишена без руху. Позивач у позовній заяві вказував, що під іпотекою в ПАТ «Дельта Банк» перебуває лише майно, вказане у зустрічному позові [PERSON] та вважав, що у разі визнання за нею права власності на частину майна, яке перебуває у іпотеці, до неї має перейти частина зобов`язань по погашенню боргу перед кредитором. Про наявність будь-яких зобов`язань, пов`язаних із майном, яке є предметом позову [PERSON] не зазначав. У підготовчому судовому засіданні сторонам роз`яснювалося право клопотати про витребування доказів шляхом подання окремого клопотання відповідно до вимог ч.2 ст. 84 ЦПК України, відповідних клопотаньпро витребування доказів на підтвердження існування грошових зобов"язань сторін перед ПАТ "Дельта Банк" суду не заявлялися. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об"єктів нерухомого майна вбачається, що ПАТ "Дельта Банк" є іпотекодержателем за договором іпотеки 07/20/101/07-НВ, виданим 13.07.2007, де предметом є земельна ділянка [ADDRESS] , власником якої зареєстрований [PERSON] . Строк виконання основного зобов"язання - 12.07.2017, розмір основного зобов"язання - 90000 доларів США. Вказаного договору сторони не надали та не клопотали про його витребування, як і не надали та не клопотали про витребування доказів наявності та розміру заборгованості. Судом залучено як третю особуПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладiв фiзичних осiб. Отже, будь-яких доказів на підтвердження наявності та розміру заборгованості перед банківською установою за кредтними договорами суду не надано, що позбавляє можливості суд при поділі майна врахувати кредитні зобов`язання. Що стосується позовних вимог про визнання спільним сумісним майном транспортних засобів, суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки сторонами не надано будь-яких доказів, які б дозволили суду встановити час набуття цих автомобілів у власність відповідача. Ухвалою від 13.01.2017 було задоволено клопотання сторони позивача та зобов"язано МРЕВ ДАІ м. Кременчука УМВС України в Полтавській області, транспортний сервісний центр 5342 надати суду інформацію про те, які транспортні засоби були зареєстровані за відповідачем [PERSON] станом на 30.08.2016, зобов"язано Реєстраційну службу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради надати суду інформацію про нерухоме майно, зареєстроване за відповідачем [PERSON] станом на 30.08.2016. На виконання ухвали суду ТСЦ № 5342 за вих. № 256 від 25.01.2017 повідомив суд, що станом на 30.08.2016 за [PERSON] зареєстровані транспортні засоби :автомобіль «Toyota Highlander JTEE», д.н.з. [NUMBER] , 10.09.2016 знятий з обліку для реалізації; автомобіль «Toyota Avensis», номерний знак [NUMBER] , 09.09.2016 перереєстрований на нового власника. Будь-яких інших належних документів, які б дозволяли встановити час набуття у власність цих транспортних засобів, суду не надано, хоча сторонам роз`яснювався обов`язок довести кожну обставину, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також наслідки не вчинення відповідних дій. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з [PERSON] на користь позивача 7842,85 грн. сплаченого судового збору. Також слід стягнути з позивача [PERSON] 2422,40 грн. недоплаченого судового збору за дві вимоги немайнового характеру, у задоволенні яких йому відмовлено, оскільки позивачем судовий збір у повному обсязі сплачено за вимоги матеріального характеру. Позивачем також сплачено 6691,44 грн. витрат на проведення судової експертизи, проте судом до уваги експертиза при винесені рішення не бралася, а тому ці витрати розполіду не підлягають.

Outcome: partial