Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

АТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 73348 грн. 45 коп. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 03.06.2019\~між сторонами\~укладено кредитний\~договір №2001323843701,\~на підставі\~якого відповідачу\~видано кредитну\~картку з\~кредитним лімітом\~в сумі\~30000\~грн.,\~який пізніше\~було збільшено\~до 42000\~грн., однак всупереч умовам такого відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2024 складає 73348 грн. 45 коп., з яких: 41787 грн. 41 коп. заборгованість за кредитом; 31561 грн.04 коп. заборгованість за процентами. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, а тому просить стягнути таку в судовому порядку. Ухвалою від 02.09.2024 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 02.10.2024, яке за клопотанням представника відповідача було відкланено на 13.11.2024. 16.09.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно з яким він проти задоволення позову заперечує, просить в задоволенні такого відмовити у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю. Звертає увагу суду на те, що позивачем невірно нараховано проценти, оскільки 27.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за заявою позивача вчинено виконавчий напис №8560 про стягнення з відповідачки заборгованості за даним договором, однак після вчинення данного виконавчого напису позивач неправомірно продовжував нараховувати проценти. Крім того, вважає, що долучені позивачем до матеріалів справи докази не містять даних про те, яка сума тіла кредиту була надана відповідачу, незрозуміло за якою ставкою нараховувались відсотки, кредитний договір не містить даних про видачу відповідачу кредитної картки, не вказано її номер та строк дії, не зазначено чи змінювався кредитний ліміт і якщо змінювався то коли і до якої суми, не зазначено та не подано доказів будь-якого зарахування кредитних коштів на карту відповідача. Вважає, що фактично немає жодних доказів надання банком коштів в кредит та конкретної суми кредиту, тому просить в задоволенні позову відмовити. 23.09.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, згідно з якою він не погоджується з доводами представника відповідача наведеними у відзиві на позовну заяву, вказує, що між позивачем та відповідачем було укладено у письмовій формі договір, згідно з яким відповідач отримала кредит, остання зобов`язалась сплатити проценти за кристування кредитом та повернути кредит в порядку та строки, обумовлені договором. Даний договір укладений шляхом підписання заяви, яка містить усі суттєві умови, притаманні кредитному договору. Тому вважає, позовні вимоги підставними, підтвердженим належними та допустимими доказами, просить такі задовольнити. 23.09.2024 представником відповідача подано до суду заперечення (на відповідь на відзив), які за змістом є аналогічними поданому раніше відзиву на позовну заяву, просить врахувати дані заперечення при ухвалення рішення суду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача просиі розгляд справи проводити без його участі, відповідач та її представник про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом норми ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За правилами ст.1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено,\~що на\~підставі заяви\~відповідача між\~сторонами 03.06.2019\~укладено кредитний\~договір №2001323843701,\~на підставі\~якого відповідачу\~видано кредитну\~картку з\~кредитним лімітом\~в сумі\~30000\~грн.,\~який пізніше\~було збільшено\~до 42000\~грн.\~(а.с.10),\~однак своїх\~зобов`язань відповідно\~до умов\~кредитного договору\~відповідач не\~виконує,\~що призвело\~до утворення\~заборгованості,\~яка станом\~на 01.07.2024 складає 73348 грн. 45 коп., з яких: 41787 грн. 41 коп. заборгованість за кредитом; 31561 грн. 04 коп. заборгованість за процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.46-50). У розділі заяви «Кредитна картка» відповідач зазначила: «Прошу Банк встановити на мій поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією Заявою Кредитний ліміт у сумі 30 000 гривень». Далі у заяві викладено такі умови: Розрахунковий день 30 число місяця: платіжна дата 30 число місяця; Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка реальна та стандартна 47,88% річних, за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки. Підписанням заяви відповідач підтвердила, що нею отримана у непошкодженому стані платіжна картка і ПІН, а також, що з правилами користуванням платіжною карткою вона ознайомлена та зобов`язується їх дотримуватися». Відповідач, підписавши заяву, погодилась з її умовами. Жодних заперечень щодо умов заяви відповідач банку не висловлювала. У заяві, яка підписана відповідачкою також зазначено: - Відповідач, підписанням цієї Заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процес обслуговування; - Відповідачка ознайомлена із ДКБО та цілком згодна з ним; - всі умови ДКБО відповідачці зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (розділ Заяви «Підтвердження та запевнення»). В розділі «Кредитна картка» заяви зазначено: «Прошу відкрити на моє ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку». Протягом дії заяви кредитний ліміт за заявою збільшувався, протягом дії договору відповідач користувалась кредитними коштами неодноразово здійснювала операції покупки через POS-термінал, отримувала готівкові кошти, що підтверджується Випискою з особового рахунку відповідача (а.с.15-39, 45, 51-68). З урахуванням наведеного суд вважає безпідставними та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами зазначені у відзиві та позовну заяву посилання представника відповідача на те, що відсутні докази надання банком коштів в кредит та конкретної суми кредиту. Також суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що проценти позивачем нараховано невірно, оскільки позивач продовжував їх нарахування після вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу виконавчого напису про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за вказаним вище договором (а.с.97), з огляду на наступне. Дійсно,\~27.01.2022\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~вчинено виконавчий\~напис,\~згідно якого\~запропоновано стягнути\~з відповідачки\~ [PERSON] на\~користь \~АТ «Перший\~Український Міжнародний\~Банк» заборгованість\~за кредитним\~договором №2001323843701\~від 03.06.2019. Вказаний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню за позовом [PERSON] , згідно з рішенням Подільського районного суду м.Києва від 22.07.2022 (а.с.132-137). Верховний Суд під час розгляду справи №643/2870/18 від 26.02.2020 звернув увагу на те, що виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. \~ \~ \~ \~З врахуванням наведеного вище суд приходить до висновку, що вчинення зазначеного вище виконавчого напису нотаріусом, який в подальшому був скасований за позовом відповідача, не є належним та допустимим доказом неправильності нарахування відсотків згідно з вказаним вище кредитним договором. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Крім цього, згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.8) судові витрати, що становлять 2422 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved