Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] його брата [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначив, що [INFO] помер його брат [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема, дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач є спадкоємцем за законом другої черги, однак пропустив строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На думку позивача, строк для звернення до нотаріальної контори був пропущений з поважних причин, а саме через те, що він не знав про належність на праві приватної власності спадкодавцю двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, він не знав, що під час воєнного стану відмінили норму закону щодо продовження строку прийняття спадщини до 10 місяців. Нотаріусом було відмовлено у вчинені нотаріальної дії через пропущення шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Посилаючись на викладене, позивач просив визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 28.09.2023 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 31.10.2023 року на запит суду від приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Гоцуляка С.С. надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини та необізнаність про наявність спадкового майна не є поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини. В свою чергу позивачем було надано відповідь на відзив, в якій вказав, що звернувся до нотаріуса одразу, як тільки дізнався, що має право на спадкування, при цьому пропустив незначний строк прийняття спадщини (16 днів). В наданому запереченні відповідач знову зазначив, що юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини та необізнаність про наявність спадкового майна не є поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини. Ухвалою від 23.11.2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про смерть 05.01.2023 року [PERSON] ; копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.08.2023 № 330/02-31; копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.06.2023 року; копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ), суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В ході розгляду справи судом встановлено, що [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме земельні ділянки, площею 5,1557 га та 1,7143 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області. Позивач є спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата. Крім нього спадщину після брата прийняв відповідач по справі [PERSON] , який не є родичем спадкодавцю. Протягом шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, з дня відкриття спадщини позивач до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернувся. 01.08.2023 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що позивач на момент відкриття спадщини разом із спадкодавцем не був зареєстрований і не проживав, в установлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини не звертався. Причинами пропуску строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач вказує те, що він не знав про належність спадкодавцю двох земельних ділянок та те, що відмінили норму закону щодо продовження строку звернення спадкоємців для оформлення спадкових прав загальним терміном 10 місяців. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання закону тощо, тоді правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок сформульований Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також підтриманий у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19), від 26.06.2024 року у справі №686/5757/23 (провадження № 14-50цс24). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи вимогу про визначення особі такого додаткового строку, суд досліджує наявність та поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому потрібно виходити з того, що поважними є причини, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як зазначалось вище, позивач вказав, що поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини стало юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, а також необізнаність щодо наявності спадкового майна після смерті спадкодавця. Однак з вищенаведених підстав судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, а також необізнаність останнього щодо наявності спадкового майна після смерті спадкодавця. Оскільки належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів (ст.ст. 77-80 ЦПК України) на підтвердження поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивачем до суду надано не було, суд вважає у задоволенні позову необхідно відмовити. Суд не бере до уваги визнання позову відповідачем виходячи з положень ст. 263 ЦПК України, за якою рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, враховуючи, що в даному випадку визнання позову суперечить закону. Крім того, необхідність відмови в задоволенні позову обумовлена наступним. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18). Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач [PERSON] єдиним відповідачем зазначив [PERSON] . З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що [PERSON] в шестимісячний термін з моменту смерті [PERSON] подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відомостей на підтвердження родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та відповідачем [PERSON] судом не встановлено. Натомість з наявної в матеріалах вищевказаної спадкової справи довідки Відділу «ЦНАП» виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 05.07.2023 року за №1064 вбачається, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] , [PERSON] був зареєстрований за останнім місцем реєстрації [PERSON] . Так, згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В свою чергу позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що [PERSON] та спадкодавець [PERSON] під час спільного проживання були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, а відтак відсутні достатні підстави вважати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , а відтак і належним відповідачем по даній справі. З огляду на вищевикладене, а також відсутність інших спадкоємців після смерті [PERSON] та розташування земельних ділянок, належних спадкодавцю, на території Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області, суд приходить до висновку, що належним відповідачем по даній справі мав бути орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а саме Баштанська міська рада Баштанського району Миколаївської області. Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначити відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. У даній справі позивач пред`явив позовні вимоги до [PERSON] , однак встановлені судом обставини свідчать, що позов необхідно було пред`явити до орагну місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а саме Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області. Клопотання про залучення належного відповідача позивач не заявляв. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц ) пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 199/1492/20 (провадження № 61-18880св20), Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19), постанова Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 642/6181/16-ц. Оскільки [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, у задоволенні позову слід відмовити з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору слід залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed