Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в сумі 19\~000,00 Доларів США та відсотки в сумі 21\~700,00 доларів США. Позовні вимони мотивує тим, що 25.01.2021 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] 19\~000, 00 доларів США а остання зобов`язалась повернути ці кошти до 18.06.2021 року. Договір було укладено у письмовій формі з назвою розписка, у якому дотримано усі умови укладення договорів та визначено всі істотні умови даного виду договору, а саме дата та місце укладення договору, сторони договору, їх паспортні дані, що ідентифікують кожну сторону, предмет договору визначено як позика коштів, їх сума, строк на який надається позика та обов`язок повернути отриману позику. Факт одержання позики [PERSON] в момент укладення договору підтверджується самою розпискою. 06.10.2021 року сторони прийшли до згоди продовжити строк повернення позики до 31.03.2022 року, про що письмово зазначили в розписці. Однак, в порушення умов Договору, статтей 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 1049 ЦК України відповідач позичену суму коштів не повернув, передбачені Договором відсотки не сплатив, внаслідок чого у неї виник борг перед позивачем в розмірі 19\~000,00 доларів США основного боргу, 21\~700,00 доларів США - відсотків із розрахунку по 700 доларів США за кожен місяць за період з 21.01.2021 року по 01.09.2023 року ( за 31 місяць). Відповідач ухиляється від зустрічі, спілкування, на телефонні дзвінки не відповідає, ухиляючись тим самим від виконання обов`язку щодо повернення коштів, при цьому на час подачі позовної заяви позивачу було відоме лише місцезнаходження нерухомого майна відповідача, що у м. Херсоні, а її фактичне місцезнаходження відомо не було. 09.05.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Кравцова С.І. в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через недоведеність заявлених позовних вимог в частині заявленої до стягнення із відповідача загальної суми заборгованості. Заперечення мотивовано тим, що додані позивачем до позовної заяви письмові докази, зокрема копія розписки не є належно засвідченими, тобто вказані докази подані без додержання вимог ст. 95 ЦПК України. Окрім того зазначав про те, що позивачем не надано доказів щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі взагалі вживались. Крім того зазначав про те, що позивачем не здійснено належного розрахунку відсотків, про стягнення яких йдеться у позові, вважаючи що належним має бути розрахунок за наступною формулою: 1) відсоток річних = 12х ( щомісячна сума:сума кредиту) х 100; 2) плата за користування позикою = сума заборгованості Х відсоток річних Х кількість днів 365:100. Окрім цього щодо змін від 06.10.2021 року внесених у Розписку за згодою сторін вказував про те, що за вказаною розпискою сторони дійшли згоди щодо того, що розмір плати за користування коштами для відповідача склав не 700 доларів США а 500 доларів США, проте у позовній заяві з цього приводу нічого не зазначено, при цьому позивач зробив розрахунок за другою розпискою виходячи із суми у 700 доларів США. При цьому вказав, що фактичним обставинам справи відповідає те. що станом на 06.10.2021 року за згодою сторін загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем склала 19\~000 доларів США , яка включала у себе як заборгованість за тілом боргу так і заборгованість зі сплати процентів за користування коштами за період з 25.01.2021 року по 06.10.20921 року. Щодо відсотків за користування позикою зазначав про те, що вказаний розрахунок відсотків та суми заборгованості зроблений Позивачем некоректно, зокрема вказано валюту у Євро, а не у доларах США. 03.07.2024 року від представника позивача, адвоката Салтан Р.В., до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначав про необґрунтованість викладених у відзиві на позов обставин. Вважаючи надані позивачем письмові докази належними та допустимими , а також про те, що досудові заходи врегулювання спору відповідно до приписів п. 6 ч. 3 ст. 1175 ЦПК України не є обов`язковими. Вважав при цьому, що способи визначення плати за користування позикою у твердій сумі та у процентному відношення є еквівалентними ( взаємозамінними), через що розрахунок заборгованості зі сплатою відсотків які визначено у твердій грошовій сумі є правомірним. Зазначали при цьому, що відповідачем не надано альтернативного розрахунку суми заборгованості. 07.07.2024 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено про те, що у період з 01.04.2022 року по 30.06.2023 року позивач не мав права нараховувати і вимагати від відповідача сплати процентів за понадстрокове користування позикою оскільки у вказаний період діяв карантин, після чого в Україні було введено воєнний стан. Ухвалою суду від 31.01.2024 року позовну заяву було залишено без руху, та надано позивачу строк у десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків. Ухвалою суду від 06.03.2024 року відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено у порядку загального позовного провадження. Датою підготовчого судового засідання визначено 30.04.2024 року о 10.00 год.. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали із викладених у позові підстав та із урахуванням наданих письмових відповідей на відзив відповідача, просили їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Кравцов С.І. у судовому засіданні повністю підтримав надані ним письмові заперечення по справі, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Вказував також про необхідність надання суду пояснень безпосередньо його двірителем відповідачем по справі [PERSON] , проте у наступні судові засідання, зокрема у якому було постановлено судове рішення як представник відповідача так і сама відповідач не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду судом справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача по справі, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши доводи позовної заяви та заперечень відповідача, а також перевіривши їх наданими суду письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків. Так судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно розписки від 25 01.2021 року [PERSON] [INFO] паспорт серії [NUMBER] виданий Комсомольським РВ, яка мешкає за адресою [ADDRESS] взяла в борг у позвача [PERSON] 1976 року народження, паспорт серії [NUMBER] виданий Білозерським РВ Україи в Херсонській області 26.12.2000 року у присутності свідка [PERSON] , 1976 р.н. кошти в розмірі 19.000 доларів США, які зоов`залась повернути до 25 червня 2021 року та взяла на себе зобов`язання кожного місяця сплачувати проценти в сумі 700 доларів США. Розписка містить підписи сторін та свідка [PERSON] .. Окрім того у вказаній розписці 06.10.2021 року сторони зафіксували станом на 06.10.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 19\~000 доларів США з виплатою щомісячних відсотків в розмірі 500 доларів США до 30 числа кожного місяця. Сторони домовились продовжити строк дії займу до 31 березня 2022 року. Зазначені зміни здійснені за підписом сторін по справі та у присутності свідка [PERSON] із її підписом, усе від 06.10.2021 року. Суд зазначає те, що оригінал вказаної розписки було досліджено у судовому засіданні, та з приводу її дійсності зі сторони відповідачів жодних заперечень до суду не надходило. Наявними у матеріалах справи та дослідженими судом копіями паспортів позивача та відповідачки підтверджується дійсність внесених у боргову розписку даних сторін. Окрім того обставини отримання відповідачкою у борг від позивача коштів в сумі 19\~000,00 доларів США за вищезгаданою розпискою, які у присутності свідка та сторін були перераховані відповідачкою, та написання сторонами відповідної розписки з цього приводу, ознайомлення сторін зі змістом вказано розписки а також обставини написання письмової додаткової розписки від 06.10.2021 року підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] .. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 2, 3\~ст. 545 ЦК України\~якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У відповідності до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Надаючи оцінку наведеній вище розписці з урахуванням наведених норм матеріального права та висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах суд вважає доведеним факт укладання між сторонами договору позики, у вигляді боргової розписки. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено, в силу положень ч. 3\~ст. 545 ЦК України. Передача та отримання відповідачем зазначеної суми позики, підтверджується письмовим доказом, а саме розпискою від 25.01.2021р., оригінал якої було надано стороною позивача до суду для огляду а також показами допитаної у судовому засіданні свідка [PERSON] .. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошовоії суми в іноземніий валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК\~Украіїни, а також ч. 1\~ст. 1049 ЦК\~Украіїни належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018р. у справі № 14-134цс18 та від 16 січня 2019р. у справі № 373/2054/16-ц. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження як фак укладення відповідного договору позики між сторонами із передачею позивачем відповідачці грошових коштів в сумі 19\~000,00 доларів США так і факт не виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором позики в частині повернення вказаної суми основного боргу до визначеної у розписці дати, а саме, із урахуванням додаткової письмової домовленості між сторонами, про яку йшлося вище, до 31.03.2022 року. При цьому суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, оскільки з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Разом і тим, в частині стягнення із відповідачки на користь позивача 21\~700,00 доларів США відсотків за користування грошовими коштами суд вважає за необхідне відмовити враховуючи наступне. Так, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Такі висновки наведені у Постанові від 03.04.2024 року Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду. Із дослідженої судом розписки вбачається зокрема наступне, далі мовою оригінала: «зобов`язуюсь повернути кошти 25-го червня 2021 р. 19.000 ( дев`ятнадцять тисяч доларів США) та кожного місяця процент який складає 700$ ( сімсот доларів США) При цьому досліджуючи справжню правову природу розглядуваної судом розписки, суд не вбачає того, що відповідач, поруч із зобов`язанням повернення фактично отриманих нею у борг грошових коштів в сумі 19\~000,00 доларів США також взяла на себе зобов`язання щодо сплати будь-яких відсотків за користування вказаними грошовими коштами, фактичне посилання на що у боровій розписці відсутнє, як і не вбачається те, що відповідач взяла на себе обов`язок сплати будь-якої фіксованої суми в рахунок сплати відсотків саме за користування отриманими у борг грошовими коштами. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~238,46 грн., пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial