Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

У серпні 2024 р. громадянка України [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до громадянина [PERSON] ( [PERSON] (так зазначено у позові) про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що їх спільне життя спочатку складалось добре, проте у зв`язку з обставинами, пов`язаними із засудженням чоловіка та відбування ним покарання за вироком суду, між ними зникли почуття. З 2020 р вони фактично разом не проживають. У лютому 2022 р. позивачка виїхала до Польщі, а відповідач після відбуття покарання за вироком українського суду теж виїхав за межі України, його номер телефону їй не відомий, на зв`язок він не виходить. Спільних дітей у них немає. Ухвалою судді від 09.09.2024 справу передано до Верховного Суду для визначення підсудності з підстав проживання обох сторін за межами України. Ухвалою судді Верховного Суду від 19.09.2024 відмовлено у визначенні підсудності та матеріали справи повернуто до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою судді від 14.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання 21.11.2024. В судове засідання учасники справи не з`явились, у позовній заяві міститься прохання про розгляд справи без участі позивачки. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого невідоме, повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте в судове засідання він не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. Окрім того судові документи надсилались за зазначеною у позовній заяві адресою фактичного місця проживання відповідача, проте поштове відправлення повернулось з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" Зважаючи на неявку учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 26.02.2018 у Республіці Грузія у м. Тбілісі зареєстровано шлюб між громадянкою України [PERSON] , [INFO] , та громадянином Грузії [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № [NUMBER] , виданим АРДС, Тбіліською службою цивільного реєстру (актовий запис № 01183001336). Згідно даних вказаного свідоцтва після реєстрації шлюбу дружині та чоловікові присвоєно прізвища: [PERSON] , [PERSON] . Переклад свідоцтва про укладення шлюбу з грузинської на українську мову зроблено перекладачем [PERSON] та засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Артеменко О. А., записи у реєстрі за №№ 178, 179. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, та засуджено до позбавлення волі на строк 2 роки 7 місяців. З позовної заяви убачається, що спільних дітей у сторін немає, а їх шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання фактично припинились з моменту засудження відповідача. Як стверджує позивачка, у лютому 2022 р. вона виїхала до Польщі, а відповідач після відбуття покарання у Державній установі "Первомайська виправна колонія (№ 117)" теж виїхав з України, на зв`язок з нею не виходить. Наведені обставини і послугували підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом. Право на припинення шлюбу передбачене нормою статті 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України), за змістом якої кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Частина третя статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України). За приписами частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням сукупності установлених обставин суд дійшов до переконання, що розлад подружніх стосунків сторін не є тимчасовим явищем і передумови для збереження їх шлюбу відсутні, у зв`язку з чим визнає обґрунтованими доводи позову про те, що подальше збереження шлюбу, який наразі існує лише формально, порушить засаду добровільності шлюбу і буде суперечити інтересам позивачки, що є підставою для його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved