Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Представник позивача, адвокат Денисенко С.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 19 січня 2024 року відбулась дорожньо-транспортна\~пригода\~за участі позивача\~та відповідача внаслідок\~якої пошкоджено автомобіль [PERSON] . Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.03.2024 у справі №742/543/24 [PERSON] визнано винуватим у скоєнні даної ДТП. Оскільки відповідальність відповідача не була застрахована, то за отриманням відшкодування шкоди транспортного засобу, позивач звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України, який виплатив шкоду зменшену на коефіцієнт фізичного зносу складників в розмірі 33780 грн 57 к. Як вказує позивач попри те, така сума не покриває збитків, які були понесені позивачем у зв`язку із проведенням відновлювального ремонту, що становить відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження N?22 від 08.02.2024, отриманих під час ДТП 19.01.2024 року, без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників склало 70 482,54 грн. з ПДВ, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників - 40536,68 грн. з ПДВ. Зважаючи на викладене відповідач зобов?язаний відшкодувати позивачу збитки, завдані пошкодженням її автомобіля, у розмірі, що не покривається страховим відшкодуванням, а саме в сумі 24 954,88 грн. (без урахування ПДВ) (70482,54 - ПДВ (11747,09) - 33 780,57 = 24954,88). У подальшому в телефонному режимі та через застосунок Viber відповідачу було доведено про суму відшкодування пошкодженого транспортного засобу. На виконання вказаної домовленості відповідач перерахував на картковий рахунок в сумі 5000 грн, однак після цього він жодних виплат не здійснював та перестав відповідати на її дзвінки та повідомлення. У зв`язку із невиконання грошового зобов`язання просить застосувати положення\~ст.\~625 ЦК України\~до спірних правовідносин та стягнути на її користь 19\~954 грн 88 к в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 3 % річних та інфляційні втрати за увесь період прострочення, а також судові витрати та правничу допомогу. 16.09.2024 представником відповідача адвокатом Дідиком В.В. подано відзив на позов. В якому наводить аргументи, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними, а викладені у ньому обставини такими, що не відповідають дійсності та не знаходять свого підтвердження наданими доказами. 16.09.2024 представником позивача адвокатом Денисенком С.В. подано до суду відповідь на відзив, в якому він вказує, що доводи відповідача є безпідставними та ґрунтуються на неактуальній судовій практиці. 18.09.2024 представником відповідача адвокатом Дідиком В.В. подано до суду заперечення, в якому просить відмовити позивачу у позовних вимогах, оскільки вони не містять у собі правового обґрунтування та не підтверджені належними доказами. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, навівши доводи, аналогічні тим, що висловлені у відзивах. Суд заслухавши доводи представників сторін, відповідача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши кожний окремо та у їх сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Суд установив, що 19 січня 2024 року близько 20 год. 20 хв в м. Прилуки на перехресті вул. Вокзальна-Миколаївська, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки ЗАЗ 110557 д.н.з. [NUMBER] , при виконанні обгону не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем MINI Cooper, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попутно та повертав на вул. Миколаївська, чим порушив п.п.14.6 ПДР України. Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.03.2024 (справа № 742/543/24) водія [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, а тому у відповідності до\~ст. 82 ЦПК\~України\~обставини щодо встановлення вини [PERSON] не підлягають доказуванню (а.с.8). Відповідно до відповіді Моторно (транспортного) страхового бюро України, номер справи МТСБУ: 99804, було прийнято рішення про відшкодування шкоди заподіяної [PERSON] в результаті ДТП в розмірі 33780 грн 57 к (а.с. 9). Відповідно до копії Висновку №22 експертного авто товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу, який складений 08.02.2024, виконаним експертом авто товарознавцем [PERSON] вартість відновлювального ремонту позивача автомобіля необхідного для усунення пошкоджень автомобіля MINI Cooper, д.н.з. [NUMBER] завданих у ДТП 19.01.2024 року, без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників, складає 70 482,54 грн. з ПДВ, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників - 40536,68 грн. з ПДВ (а.с.12-22). Згідно з розрахунку заборгованості 3% річних та інфляційних втрат на суму 24\~954 грн 88 к, розрахованих станом на 18.11.2024 складає: 3% річних у розмірі 511 грн 43 к, та інфляційні втрати у розмірі 1643 грн 21 к за увесь період прострочення виплати грошового зобов`язання, про що свідчать відповідні математичні розрахунки позивача з наведенням детальних зазначених термінів днів та сум такого розрахунку. У відповідності до ст.55 Конституції України та\~ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.ч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу. За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.1166 ЦКУ, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка ї завдала. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч. 6\~ст. 82 ЦПК\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача. Предметом спору є відшкодування матеріальної шкоди, що перевищує суму страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на викладене вище, суд прийшов до переконання про те, що з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути розмір невиплаченого страхове\~відшкодування,\~виходячи із вартості відновлювального ремонту (70482 грн 54 к ПДВ (11747 грн. 09 к)), з урахуванням виплаченої частини суми страхового\~відшкодування\~(33780 грн 57 к), що не покривається страховиком, а відтак невиплачена сума страхового\~відшкодування\~становить у розмірі 24954 грн 88 к. 08.06.2024 - відповідач сплатив частину коштів у сумі 5000 грн. Відповідно до положень ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти в межах заявлених позовних вимог сумі 19954 грн 88 к, як різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Щодо позовної вимоги про застосування до спірних правовідносин положень\~ст.\~625 ЦК України\~за порушення грошового зобов`язання, суд прийшов до наступного. Згідно з\~ч. 2 ст.\~625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд прийшов до переконання про те, що станом на 18.11.2024, потрібно стягнути 3% річних у розмірі 511 грн 43 к, та інфляційні втрати у розмірі 1643 грн 21 к за увесь період прострочення виплати грошового зобов`язання з 03.02.2024 по день ухвалення судом рішення. Крім того, відповідно до\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 4-6 ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У поданій до суду заяві від 18.10.2024 року позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 12542 гривень. 14.11.2024 адвокат відповідача Дідик В.В. подав клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу. З врахуванням викладеного вище, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, її складності, усталеної судової практики розгляду справ цієї категорії, а також критеріїв реальності адвокатських послуг, їх обсягу та розумності, клопотання відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги понесеної\~\~позивачкою [PERSON] у зв`язку з розглядом справи у розмірі 6000,00 грн., та вважає, що саме такі витрати є співрозмірними із складністю даної справи і підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, судом було задоволено позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави і судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial