Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором № 177055588 в розмірі 16152,00 грн. та судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка не виконує умови вищевказаного договору. Ухвалою судді від 22 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До початку розгляду справи по суті від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву в якому просить у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не подано жодного належного, допустимого та достатнього доказу в підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а також просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, проте у позові просить розглянути справу за його відсутності. На заочний розгляд справи погодився. Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що спірний договір був укладений 02.03.2019, а договір факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено 28.11.2018, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 177055588. Відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язаннями, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс». Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно боржника [PERSON] у зобов`язанні не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 03.01.2019 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документа, що підтверджує факт здійснення господарської операції. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 02 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 177055588. 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 177055588. 03.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20190103, відповідно до вимог якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 6 від 20.11.2019 до Договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 16152,00 грн., з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10152,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 177055588 в розмірі 16152,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 12). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Як вбачається з матеріалів справи, Кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою укладений 02.03.2019, тоді як Договір факторингу від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено більше ніж за три місяці до укладення Кредитного договору. Отже, 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою не існувало жодних правовідносин і відповідно права вимоги до відповідачки не існувало. Верховний Суд у своїй постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 виснував, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо). Таким чином, на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Крім того, Представником позивача на підтвердження позовних вимог до позову додано лише розрахунок заборгованості за кредитним договором № 177055588 від 02.03.2019, без виписки про рух коштів по рахунку, а також без документа, який підтверджує отримання відповідачем суми грошових коштів у користування, тобто доказів про зарахування цієї суми на рахунок відповідачки первісним кредитором. На думку суду, сам по собі наданий розрахунок заборгованості, який виконувався працівником позивача, не може слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин. Суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте, позивачем не надано жодного первинного бухгалтерського документа, що підтверджує факт здійснення господарської діяльності. Більш того, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості, проте по ньому неможливо вирахувати, коли заборгованість була переведена в прострочену чи були сплати з боку відповідачки, який порядок нарахування відсотків, в якому розмірі та коли саме були нараховані. Позивач надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого тіла кредиту та відсотків без зазначення детального розрахунку. Отже, позивач не подав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Вирішуючи вимогу про стягнення витрат з позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи відсутність клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, вимога представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000 гривень підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved