Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

У серпні\~2021\~року позивач\~звернувся до\~суду із\~позовною заявою,\~в якій\~просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 5,5279 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у Новоолександрівській сільській раді Покровського району Донецької області, кадастровий номер 1422783600:03:000:0422, в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно - земельна ділянка площею 5,5279 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у Новоолександрівській сільській раді Покровського району Донецької області, кадастровий номер 1422783600:03:000:0422. Земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 06.08.2009 року за реєстровим номером № 1018, про що свідчить запис державного нотаріуса на звороті державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 435243, виданого 26.02.2009 року Красноармійською райдержадміністрацією на ім`я [PERSON] . [PERSON] відповідно до вимог ст. 1233-1235 ЦК України склала заповіт від 13.10.2009 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Красноармійського району Донецької області за реєстровим номером 32, відповідно до якого зазначену вище земельну ділянку, заповіла [PERSON] . Іншим спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину і за заявою якої 29.04.2020 р. було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , є донька померлої [PERSON] . В передбачений законом шестимісячний строк 08.05.2020 р. позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області Заря В.В., у якої заведена спадкова справа після смерті [PERSON] 05 березня 2021 року позивач звернувся за видачою свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] до нотаріуса. Однак, листом приватного нотаріуса Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області Заря В.В. № 129/02-14 від 05.03.2021 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену вище земельну ділянку мені було відмовлено у зв`язку з тим, що в заповіті не зазначений кадастровий номер земельної ділянки, в той час, як маються розбіжності в написанні номеру та дати видачі державного акта в правовстановлювальному документі на земельну ділянку та в заповіті, а саме у державному акті про право власності на земельну ділянку - серія ЯЖ № 435243д виданий 26.02.2009 р., а в заповіті - серія ЯЖ № 435248д виданий 25.02.2009 р. Таким чином, позивач позбавлений можливості оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку, тому вимушений звернутись з цим позовом до суду. Не погодившись з позовними вимогами відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої вказано наступне. У позовній заяві не зазначено на підставі чого саме позивач дійшов до висновку, що розпорядження заповідача взагалі було направлено на передачу хоч якоїсь земельної ділянки, і чому дії заповідача не можна розглядати як небажання передавати позивачу будь-що. Заповіт не є двостороннім правочином, і заповідач не мав жодних обов`язків з передачі Позивачу належної саме йому Земельної ділянки і його воля до розпорядження належним йому майном тлумачиться Позивачем занадто вільно, без жодних на те правових підстав. Фактично, Позивач у Позовній заяві намагається диктувати волю заповідача, вимагаючи виконання неіснуючого зобов`язання з передачі йому Земельної ділянки, хоча фактично жодних підстав на це не має. На підставі викладеного, є очевидним, що висновки про належність Позивачу Земельної ділянки є передчасними і жодними фактичними обставинами справи не підтвердженими. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше надав до суду заяву відповідно до якої просить розгляд справи здійснити без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Новоолександрівської сільської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Позивач в якості доказу до позовної заяви надав до суду заповіт (а.с. 10), відповідно до якого [PERSON] , на випадок смерті зробила розпорядження: земельну ділянку (пай) розміром 5,5279 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчену Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №435248 виданого Красноармійською райдержадміністрацією 25.02.2009 року, заповіла [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 39) Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.02.2009 року, акт видано [PERSON] , земельна ділянка площею 5,5279 га, розташована на території Новоолександрівської сільської Красноармійського району Донецької області, акт серія ЯЖ №435243. Крім того, позивач в якості доказу надав Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1408605492021 від 02.02.2021 року відповідно до якого до якого вказано, що земельна ділянка за кадастровим номером 1422783600:03:000:0422, площа земельної ділянки 5.5279 г., належить [PERSON] , документ, що посвідчує право: державний акт на право власності на земельну ділянку від 26.02.2009 року ЯЖ №435423. Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України). Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. За приписами частин першої та другої статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Аналогічні положення закріплені у пункті 1.7 розділу 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Відповідно до статті 54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Відповідно до вимог статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме -зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року у справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що: «право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21) зазначено, що «свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю». Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, в заповіті вказано про земельну ділянку (пай) розміром 5,5279 га, посвідчену Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №435248 від 25.02.2009 року. В позовній заяві позивач посилається на те, що у державному акті про право власності на земельну ділянку та заповіті містяться розбіжності, у зв`язку з чим він звернувся до суду. Проте, акт на право власності на земельну ділянку на який посилається позивач серія ЯЖ №435243 виданий на ім`я [PERSON] , а не [PERSON] . Крім того, позивач надає Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відповідно до якого власником спірної земельної ділянки вказано [PERSON] , проте у вказаному витязі посилаються на державний акт про право на власність на земельну ділянку від 26.02.2009 року ЯЖ 435243. Тобто,\~у зв`язку\~із зазначеними\~розбіжностями,\~суд не\~може встановити\~належність спірної\~земельної ділянки [PERSON] . Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку. З урахуванням зазначеного вище у сукупності, суд доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позовні вимоги не підтверджені зібраними у справі доказами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed