Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач, АТ «Укрзалізниця»»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку при звільнені у розмірі 77 820,54 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб у розмірі 16 104 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з 21.08.2007 року по 18.12.2022 року перебував у трудових відносинах з Державним територіально-галузевим об`єднання Південно-Західна залізниця», потім (після реорганізації) з регіональна філія «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а потім (після змін у назві) регіональна філія «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1044/ос від 08.12.2022 року про припинення трудового договору (контракту), [PERSON] звільнено 19.12.2022 року з посади юрисконсульта 1 категорії відділу координації правової роботи підрозділів юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у зв`язку з виходом на пенсію на пільгових умовах, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, з виплатою одноразової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, передбаченою п. 8.23. змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 роки. Наказом Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» № 279/ос від 16.01.2023 року, унесено зміни до наказу № 1044/ос від 08.12.2022 року про звільнення позивача, додавши слова: «Виплатити 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення, передбачені п. 3.10. змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 роки, після отримання окремого рішення керівника АТ «Укрзалізниця». Позивач неодноразово звертався до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» із заявами щодо виплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, передбаченої п. 3.10 Колективного договору та одноразової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, передбаченої п. 8.23 Колективного договору, на що отримував відповіді № НАС-36/Х-09-1 від 19.01.2023 року, № НАС-36/Х-09-2 від 22.03.2023 року та № НАС-36/Х-09-3 від 19.06.2023 року, у яких Регіональна філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» повідомила, що на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року (протокол № Ц-54/31 Ком.т) виплата матеріальної допомоги призупинені і будуть виплачені після прийняття окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця». Вказує, що письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні відповідачем не надавалось. Одноразова матеріальна допомога в розмір п`яти середньомісячних заробітків, передбачена п. 8.23 Колективного договору у розмірі 52 204,61 грн. надійшла на його рахунок лише 11.08.2023 року, із запізненням в 7 місяців 23 днів. Позивач зазначає, що відповідачем матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, передбачена п. 3.10 Колективного договору, так і не виплачена. Таким чином, вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 115, 116 КЗпП України та не здійснено повного розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, передбачену п. 3.10 Колективного договору у розмірі 16 104 грн. Крім того, через несплату вказаної заборгованості позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців у розмірі 77 820,54 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25.09.2023 року, справу було передано судді Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 18.01.2024 року. 04.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Басистого В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у позові відмовити. Вказує, що рішенням правлінням АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року, згідно п. 1.1.4 якого, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, призупинені додаткові виплати, що передбачені Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково. Так, рішення правлінням АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 року, згідно п. 13.1 якого, працівникам АТ «Укрзалізниця», звільненим з лютого до грудня 2022 року, було відновлено надання матеріальної допомоги, що надається працівникам при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію. Таким чином, позивачу як звільненому 19.12.2022 року нарахування і виплата належної йому матеріальної допомоги була здійснена 11.08.2023 року у розмірі 52 204,61 грн. відповідно до Графіка виплат. Що стосується нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, передбаченої п. 8.3 Колективного договору зазначає, що у позивача зберігається право на її отримання, оскільки враховуючи рішення АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року це право буде реалізовано або одразу після закінчення дії режиму воєнного стану, або раніше - у випадку покращення матеріально-фінансового стану відповідача після прийняття правлінням АТ «Укрзалізниця» відповідного рішення. Вважає, що відповідач приймаючи рішення правління від 14.03.2022 року, яким були зупиненні положення Колективного договору щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги, діяв законно, а тому застосування до нього відповідальністю за ст. 117 КЗпП України є безпідставне. 04.12.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що внутрішні нормативні акти відповідача не змінюють норми законодавства України і не зменшують рівень відповідальності відповідача, зокрема, затверджений відповідачем графік виплат працівникам АТ «Укрзалізниця» матеріальної допомоги при виході на пенсію за 2022 рік. Посилається на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.03.2023 року у справі № 130/2824/22, яким позов його колеги задоволено та стягнуто з АТ «Укрзалізниця» суми виплат, що належить їй при звільненні з роботи. Тому вважає, що його позов має бути задоволений повністю. Позивач в судовому засіданні 17.01.2023 року підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 17.01.2023 року щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити. Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2024 року, приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні було оголошено перерву до 29.01.2024 року. 29.01.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій останній просив відкласти розгляд справи. 29.01.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Басистого В.В. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, у якій останній просив долучити до матеріалів справи копію Колективного договору та довідку про середню заробітну плату позивача. Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року, приєднано до матеріалів справи копію Колективного договору, довідку про середню заробітну плату та, у зв`язку із задоволенням клопотання позивача, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 06.06.2024 року. 08.05.2024 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 20.05.2024 року, про збільшення позовних вимог. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2024 року заяву позивача про збільшення позовних вимог у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені повернуто позивачу. 27.05.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про збільшення позовних вимог. 06.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Басистого В.В. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 06.06.2024 року, без фіксування технічними засобами. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2024 року заяву позивача про збільшення позовних вимог у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені відмовити та повернути її позивачу. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2024 року, у зв`язку із першою неявкою позивача, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 09.09.2024 року. 02.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання, у якому останній просить зобов`язати відповідача надати нову довідку про середню заробітну плату. 09.09.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в кримінальному проваджені № 757/40259/24-к, та судове засідання призначено на 11.11.2024 року. 28.10.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло пояснення, яке було переданого головуючому судді 04.11.2024 року. 11.11.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 11.11.2024 року, без фіксування технічними засобами. В судове засідання 11.11.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи за відсутності сторін. Вислухавши вступне слово позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що [PERSON] з 21.08.2007 року по 18.12.2022 року перебував у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця», що підтверджується записом в трудовій книжці [PERSON] (а. с. 18-22). Наказом Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1044/ос від 08.12.2022 року про припинення трудового договору (контракту), 19.12.2022 року [PERSON] звільнено з посади юрисконсульта 1 категорії відділу координації правової роботи підрозділів юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію на пільгових умовах, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, з виплатою одноразової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, передбаченої п. 8.23 змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 роки (а. с.13). Наказом Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» № 279/ос від 16.01.2023 року, унесено зміни до наказу № 1044/ос від 08.12.2022 року про звільнення [PERSON] , додавши слова: «Виплатити 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення, передбачені п. 3.10 змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 роки, після отримання окремого рішення керівника АТ «Укрзалізниця» (а. с. 17). Відповідно до пункту 3.10 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та Дорожнім комітетом профспілки Державного територіально - галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 роки зі змінами та доповненнями, працівникам філії, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року (а. с. 72 - 95). Пунктом 8.23 Колективного договору визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття даної норми колдоговору (з 15.05.2027 року), цю допомогу надавати в залежності від стажу роботи на залізничному транспорті (а. с. 72 - 95). Згідно копії витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року убачається, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, призупинені інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (п. 1.1.4) (а. с. 51 - 52). Відповідно до копії витягу з протоколу № Ц-54/90 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 року убачається, що прийнято рішення здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 року (протокол № Ц-54/31 Ком.т). Нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної у пункті 13.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики (п. 13.1, 13.2) (а. с. 50). Поряд з цим, 02.01.2023 року [PERSON] звернувся до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» із заявою, у якій просить повідомити розмір нарахованої матеріальної допомоги на оздоровлення на 2022 рік, передбаченої п. 3.10 Колективного договору, а також причини її не виплати (а. с. 26). Відповідно до листа Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 19.01.2023 року № НАС-36/Х-09-1, позивачу повідомлено, що на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року та ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в воєнного стану» виплата матеріальної допомоги на оздоровлення на період дії воєнного стану всім працівникам не проводиться. У наказі № 279/ос від 16.01.2023 року, яким внесено зміни до наказу № 1044/ос від 08.12.2022 року про припинення трудового договору (контракту) прописано, що виплатити матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів, передбачених п. 3.10 Колективного договору, після отримання окремого рішення керівника АТ «Укрзалізниця» (а. с. 8 - 9). 14.03.2023 року [PERSON] звернувся до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» із заявою, у якій просить повідомити, коли останньому буде виплачена одноразова матеріальна допомога у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, передбачена п. 8.23 Колективного договору (а. с. 27). У листі Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 22.03.2023 року № НАС-36/Х-09-2 повідомляє, що на виконання рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 року, планування та виплата одноразової матеріальної допомоги при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію проводиться згідно графіка, який доводиться АТ «Укрзалізниця». Станом на березень 2023 року графіки виплат працівникам АТ «Укрзалізниця», як були звільненні у зв`язку з виходом на пенсію у листопаді - грудні 2022 року та рішення щодо поновлення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення ще не доведені (а. с. 14). 30.05.2023 року [PERSON] повторно звернувся до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» із заявою, у якій просить повідомити, коли буде виплачена одноразова матеріальна допомога у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, передбачена п. 8.23 Колективного договору (а. с. 24-25). Згідно листа Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 19.06.2023 року № НАС-36/Х-09-3 повідомляють, що відповідно до графіка виплат, доведеного листом від 05.06.2023 року № ЦСП-25/229, одноразова допомога при звільненні на пенсію буде здійснюватися у серпні-вересні 2023 року за грудень 2022 року (а. с. 15-16). Відповідно до розрахунку заробітної плати за грудень 2022 року, [PERSON] нарахована вихідна допомога у розмірі 64 850,45 грн. (без урахування ПДВ) (а. с. 10). 11.08.2023 року АТ «Укрзалізниця» на рахунок позивача перерахувало грошові кошти у розмірі 52 204, 61 грн., що підтверджується скірн-шотом виписки з банку [PERSON] (а. с. 29). Як визначено у ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24.023.2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24.02.2022 року, який у подальшому неодноразово продовжувався. Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України доповнено пунктом 2, відповідно до якого під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Статтею 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст. 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. З наведеного слідує, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є спеціальним законом на період дії воєнного стану щодо застосування окремих положень трудового законодавства. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять: основна заробітна плата, додаткова та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У статті 5 Закону України «Про оплату праці» визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Системний аналіз вказаних норм матеріального права вказує на те, що матеріальна допомога на оздоровлення належить до структури заробітної плати. Тобто матеріальна допомога на оздоровлення передбачена, зокрема, трудовим договором, і роботодавець має сплатити вказані кошти працівникові, що є гарантією прав працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Як визначено у ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Частиною першою статті 10 КЗпП України визначено, що колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Відповідно до ч. 2 ст. 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Відповідно до п. 1.5. Колективного договору, сторони погодили, що за спільною домовленістю сторін в колективний договір можуть вноситься зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цим колективним договором. Як визначено у ч. 1 ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Стаття 9 КЗпП України не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, які передбачають призупинення виплат, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії воєнного стану поширюється лише на правовідносини, які виникають між працівником та роботодавцем, і до звільненого працівника не можуть бути застосовані. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17 підтверджено, що згідно із положеннями ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 16 104 грн. (2 684 грн.*6), яка передбачена п. 3.10 Колективного договору, та виплата якої була призупинена на підставі п.1.1.4 рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року. Так, 15.03.2022 року Верховною Радою України було прийнято Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст. 43, 44 Конституції України, та за ст. 11 цього Закону на період дії воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути призупинена за ініціативною роботодавця. Однак, вказаний закон набрав чинності лише 24.03.2022 року, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам посилаючись на правовий режим воєнного стану 14.03.2022 року у правління АТ «Укрзалізниця» не було, через відсутність зворотної дії в часі вказаного Закону. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачам не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів внесення змін до Колективного договору на 2022 рік стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення. Отже, у відповідача не було правових підстав для призупинення позивачу виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, будь-яких змін до Колективного договору, укладеного між адміністрацією та Дорожнім комітетом профспілки Державного територіально - галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця», з цього приводу внесено не було. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 16 104 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Конституційний Суд України в своєму рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статтей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Виходячи з того, що роботодавець не виплатив належні при звільнені позивачу суми та не надав належних доказів, що зазначені ним обставини стали перешкодою для своєчасного розрахунку з позивачем, то, відповідно до ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен компенсувати позивачу середній заробітк за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців Крім того, суд звертає увагу на те, що наведений позивачем у позовній заяві розрахунок середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців (64 850,45 :5*6=77 820,54) є не правильним, тому суд не бере його до уваги. Так, середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих дні Відповідно до п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно п. 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з вищенаведеними правилами нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до довідки про середню заробітну плату, [PERSON] за жовтень 2022 року нараховано заробітну плату у розмірі 3 304,18 грн., за листопад 2022 року у розмірі 12 615,43 грн. (а. с. 70), тому середньоденна заробітна плата [PERSON] із розрахунку за два останніх повних відпрацьованих місяця становить 408,20 грн. (15 919,61 грн./39 робочих дні). Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців становить: 408,20 грн. (середньоденна заробітна плата) х 134 робочих днів (кількість робочих днів за шестимісячний період з 20.12.2022 року по 20.06.2023 року) = 54 698,80 грн. без відрахування податків і обов`язкових платежів. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 20.12.2022 року по 20.06.2023 року у розмірі 54 698,80 грн. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. У постанові Великої Палати Верховного суду від 08.12.2021 року у справі № 901/407/19 зазначено, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Також у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі № 808/8156/14 зазначено, що в резолютивній частині рішення обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку. Стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань і зменшує суму, призначену судом, на суму нарахованих податків. Отже, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено у ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання цієї позовної вимоги, підлягає стягненню з АТ «Українська залізниця» в дохід держави. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то в дохід держави за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial