Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод та зняття його з реєстрації. В обґрунтування позову позивач зазначила, що у 2006 році придбала у відповідача квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до договору продавець зобов`язується протягом десяти календарних днів звільнити вищевказану квартиру та знятися реєстрації. Але на момент подання позову до суду відповідач умови договору не виконав, з реєстрації не знявся. Реєстрація відповідача в квартирі позбавляє позивачку можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном, зокрема, скористатися правом на отримання субсидії на оплату комунальних послуг. Ухвалою суду від 12.09.2024 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначений на 10.10.2024. Розгляд справи відкладено на 20.11.2024 У судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги, надала пояснення аналогічні, що викладені у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не подавав, письмовий відзив не направив. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3306 (а.с. 11,18). Укладання договору купівлі-продажу квартири зареєстровано у Державному реєстрі правочинів, що підтверджується Витягом про реєстрацію (а.с.17). Відповідно до п.1.1 Договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2006 Продавець ( [PERSON] ) передає у власність Покупцеві ( [PERSON] ), а Покупець приймає у власність квартиру [ADDRESS] . Пп. 3.1.1 п. 3.1 Договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2006 встановлено, що продавець ( [PERSON] ) зобов`язується протягом десяти календарних днів звільнити квартиру та знятися з реєстрації (виписатися) з неї. За відомостями Єдиного демографічного реєстру, місцем реєстрації відповідача [PERSON] на час розгляду справи є [ADDRESS] . Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. За статтею 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( ч. 1 ст. 319 ЦК України). За приписами статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, залишаючись зареєстрованим у квартирі сторонньою для позивача особою, яка перешкоджає належним чином позивачу користуватися і володіти квартирою, чим порушує права позивача, як власника. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі, яка належить позивачу на праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном. За таких обставин, позов у частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Водночас в частині вимоги про зняття відповідача з реєстрації позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. З 1 грудня 2021 року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі-Закон № 1871-IX), який регулює відносини у сфері надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 256 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування). Згідно з пунктами 50, 61 Порядку декларування та реєстрація місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року N 265, підставою зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла є подання останнім заяви установленої форми згідно з додатком 6, документа, що посвідчує особу (у разі особистого звернення)та документа, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла без згоди на те зареєстрованої особи ( висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 січня 2024 року у справі N 161/5576/23). Рішення суду про зняття особи з реєстрації або про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, як передумова для звернення із заявою про зняття такої особи з реєстрації, вказаним Законом не передбачено. Отже, позивач має право звернутись до відповідного центру надання адміністративних послуг в порядку ст. 18 вказаного Закону із заявою про зняття [PERSON] з реєстрації, а у разі відмови у задоволенні такої заяви- оскаржити відповідне рішення суб`єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства до адміністративного суду. Натомість під час розгляду цивільної справи суд не вправі перебирати на себе повноваження інших суб`єктів владних повноважень і ухвалювати рішення, до належать до компетенції органів виконавчої влади. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605, 60 гривень.

Outcome: partial