Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

У липні 2024 року до суду надійшов позов АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 17.08.2018 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2001103154601, за яким позичальнику видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 12900,00 грн., який пізніше було збільшено до 41215,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 04.06.2024 по кредитному договору від 17.08.2018 №\~2001103154601 має заборгованість у сумі 65214,42 грн., з яких: 36214,64 грн. заборгованість за кредитом; 28999,78 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. АТ «ПУМБ» направив письмову вимогу [PERSON] на адресу місця її проживання, яку позичальник зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. На підставі викладеного позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом, у якому просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості по вищевказаному кредитному договору у розмірі 65214,42 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився. У позові просив розгляд справи проводити без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 128-130 ЦПК України, у тому числі шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 17 серпня 2018 року між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] підписана заява №\~2001103154601 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. [PERSON] надано кредит з лімітом у сумі 12900,00 грн., строком кредитування на 12 місяців з можливістю пролонгації, зі стандартною процентною ставкою у розмірі 57,75 %. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту, кредитний ліміт в останнє був збільшений 03.03.2022 та становить 41215,00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, банком на адресу [PERSON] 05.06.2024 направлялась письмова вимога (повідомлення) вих. №\~КНО-44.2.2/325 щодо сплати заборгованості у загальному розмірі 65214,42 грн. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином. Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору №\~2001103154601 від 17.08.2018 станом на 04.06.2024 заборгованість [PERSON] складає 65214,42 грн., з яких: 36214,64 грн. заборгованість за кредитом; 28999,78 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 208 ЦК України, за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особою, а договір між сторонами не становить виключення з цього правила. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, яким є і договір між сторонами, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). З системного аналізу наведених положень цивільного законодавства випливає, що законом до договору кредитування встановлено обов`язковість письмової форми, про дотримання якої свідчить підпис сторін. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У зв`язку з викладеним є очевидним, що у разі укладення договору у письмовій формі усі його умови повинні бути викладеними в договорі та підписаними сторонами. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, оскільки відповідач не виконує умови укладеного кредитного договору в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором, кошти за кредитом не повернув та банк скористався правом вимоги виконання зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з невиконанням боржником умов кредитного договору, що підтверджується наданими позивачем доказами, які відповідач не спростував, позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів сплати заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. У зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат з відповідача, які сплачено позивачем при подачі позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved