Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Зазначив, що 19.12.2023 після поїздки у громадському транспорті виявила втрату оригіналу свідоцтва про право власності на належну їй квартиру. Оскільки звернення позивача до органів поліції щодо розшуку втраченого документу виявилися безрезультатними, позивач звернувся до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» із заявою про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, проте отримав тільки інформаційну довідку від 08.03.2024, яка не є правовстановлюючим документом. Позивач також звертався до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА), проте розгляд було зупинено до отримання відомостей про зареєстровані до 01.01.2013 речові права. Як вказує позивач, станом на дату звернення до суду з позовом жодного рішення за його зверненням прийнято не було. Посилаючись на те, що право власності позивача на належну їй квартиру не визнається обома відповідачами, у зв`язку з чим виникли перешкоди у реалізації його права власності, позивач просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду в м. Києві від 23.08.2024 у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 26.09.2024, у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за її відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» не є належним відповідачем по справі, оскільки створено з метою організації задоволення потреб фізичних та юридичних осіб в послугах пов`язаних із технічною інвентаризацією, паспортизацією та оцінкою об`єктів нерухомого майна, незалежно від форми власності, обліком об`єктів нерухомого майна та отримання прибутку від своєї діяльності, у зв`язку з чим просив залишити без задоволення позовні вимоги в цій частині. Представник Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до Департаменту, посилаючись на те, що розгляд поданої до Департаменту заяви позивача про державну реєстрацію права власності на належну їй квартиру був зупинений з підстав відсутності оригіналів чи дублікатів відповідних документів або документу про їх втрату, пошкодження чи зіпсування, про що було повідомлено позивача, проте нею жодних документів до Департаменту не подавалося. Зазначив, що звернення позивача до суду з вказаним позовом не є належним способом захисту права та охоронюваного інтересу позивача. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як убачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком з 07.08.2012 (а.с.8-16). Згідно ордеру на жиле приміщення в будинку ЖБК «Квазар-13» №100734 від 18.03.1994 (а.с.19), його видано позивачу на право зайняття жилого приміщення площею 28,68 кв.м., яке складається з двох кімнат квартири [ADDRESS] , у наступному складі сім`ї: [PERSON] (позивач у справі) та її син [PERSON] . Згідно довідки ЖБК «Квазар-13» від 02.02.2024 (а.с.20), [PERSON] є власником кооперативної квартири [ADDRESS] ; 26.04.1994 нею сплачено суму пайового внеску в сумі 186288 крб. у повному обсязі. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на квартиру, з якої убачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.21). Наявний в матеріалах справи технічний паспорт на вказану квартиру оформлений на ім`я [PERSON] (а.с.22-26). Згідно відповіді Оболонського районного УП ГУНП у м. Києві від 26.12.2023 (а.с.30), встановити обставини, свідків та очевидців втрати позивачем оригіналу свідоцтва про право власності на належну йому квартиру не видалось можливим, у зв`язку з чим позивачу було рекомендовано звернутися за відновленням втраченого документу за місцем його видачі. З інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 08.03.2024 убачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.32). Крім того, з матеріалів справи убачається, що позивач зверталась до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо надання адміністративної послуги, а саме: державної реєстрації права власності на нерухоме майно (а.с.33,34), проте у зв`язку з відсутністю відомостей про зареєстровані речові права до 01.01.2013 державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду справи та направлення запиту до БТІ з метою отримання вказаної інформації, після чого розгляд заяви відновиться. Виходячи з пояснень позивача, станом на дату звернення до суду з вказаним позовом жодного рішення за його зверненням прийнято не було. У відповідності до положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який е суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Як встановлено судом, реєстрація права власності не належить до повноважень КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», останнім прав позивача не порушено. Таким чином, позовні вимоги до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» задоволенню не підлягають, як такі що заявлені до неналежного відповідача. Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права убачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Судом в ході розгляду справи встановлено, що право власності на належну позивачу квартиру за ним зареєстровано та ніким не оспорюється, звернення позивача до суду з вказаним позовом з метою отримання рішення суду як правовстановлюючого документу та подальшої державної реєстрації права власності на підставі такого рішення не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу позивача, оскільки нормами чинного законодавства передбачена процедура видачі дублікату правовстановлюючого документу у випадку втрати оригіналу. Таким чином, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав, шляхом визнання права власності на квартиру [ADDRESS] не є ефективним з огляду на правовідносини, що склались між сторонами. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на квартиру слід відмовити.

Outcome: dismissed