Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Мужика Н.Т. надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивуючи заявлені вимоги тим, що 27.02.2019 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501115874. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти календарних дні з дня отримання від Банку інформації. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання відповідачеві кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав внаслідок чого станом на 22.01.2023 року заборгованість за Кредитом становить 63\~261,39\~ грн. Таким чином, позивач звернувся до суду із позовною заявою та просить стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 63\~261,39 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Вишгородського районного\~суду Київської\~областівід 18 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 04\~січня 2024\~року від\~представника відповідача\~за первісним\~позовом (позивача\~за зустрічним\~позовом)\~адвоката Коломійця\~І.О.\~до суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву у\~якому вважає,\~що позовні\~вимоги позивача\~є необґрунтованими\~та незаконними. Звернув увагу суду на те, що кредит надавався строком на 24 місяці та строк дії кредитної карти 3 роки. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за кредитом відповідно до якого банк нараховував проценти та збільшував кредитний ліміт в період з 27.02.2019 по 26.02.2023 року, тобто після закінчення строків кредитування, який закінчився по кредиту 27.02.2021 року, по кредитній картці World Debit Mastercard 27.02.2022 року. Також зауважив, що нараховані відсотки списувалися за рахунок кредитних коштів, ліміт яких постійно збільшувався. Вважає, що суму заборгованості має бути розраховано за період з 27.02.2019 по 27.02.2022 року та відповідно до розрахунку, що міститься в матеріалах справи, загальна сума заборгованості за Угодою про надання кредиту №501115874 становитиме 33 805,66 грн. станом на 26.02.2022. А тому, враховуючи вимоги зустрічного позову, просив відмовити Акціонерному товариству «Сенс Банк» в задоволенні позову до [PERSON] . Крім того, 04 січня 2024 року від представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Коломійця І.О. до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання банку здійснити перерахунок сплачених позичальником платежів по рахунку за кредитною карткою, у якому просив зобов`язати Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок платежів, здійснених за Угодою про надання кредиту № 501115874 від 27 лютого 2019 року з часу її укладення з [PERSON] та зарахувати вже сплачені кошти у розмірі 37 059 гривень 73 копійки, що були спрямовані Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» на погашення плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки та сплати комісії за обслуговування основної карти, в рахунок погашення суми основного боргу та процентів по Угоді про надання кредиту № 501115874 від 27 лютого 2019 року, а різницю в надлишку переплачених коштів повернути [PERSON] та стягнути витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15\~000,00 грн. Вважає, що умови Угоди про надання кредиту № 501115874, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 27 лютого 2019 року, підписаної між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є у зв`язку зі зміною назви Акціонерне товариство «Сенс Банк») та [PERSON] , в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту (комісійної винагороди), суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі умови є нікчемними. Ухвалою Вишгородського районного\~суду Київської\~областівід 11 квітня 2024 року прийнято до спільного розгляду з позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання банку здійснити перерахунок сплачених позичальником платежів по рахунку за кредитною карткою та здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по цивільній справі. Ухвалою Вишгородського району Київської області від 13 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому на позовних вимогах первісного позову наполягає, просив розглянути справу без його участі. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) та його представник у судове засідання не з`явились, від представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Коломійця І.О. надійшла заява, у якій проти первісного позову заперечує в повному обсязі та просить залишити його без задоволення, зустрічний позов підтримує в повному обсязі, судове засідання просить провести без участі позивача та представника позивача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом установлено, 27.02.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501115874, анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», паспорт споживчого кредиту, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно з умовами якого [PERSON] надано кредит для власних потреб у розмірі 43 360,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 20,99% річних, строком на 24 місяці, а також відкрито кредитну лінію, сума кредиту до 200\~000 грн., процентна ставка 26,00 % річних, строк дії кредитної карти 3 роки. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідачу було надано кредитні кошти. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. АТ «СЕНС БАНК» виконав умови кредитного договору та надав відповідачу у користування кредитні кошти, а відповідач отримав у користування ці кошти, що ним не оспорюється. За умовами договору банк відкриває [PERSON] рахунок та випускає кредитну картку строком дії на 3 роки з моменту її випуску. З розрахунку кредитної заборгованості слідує, що датою надання кредиту [PERSON] є 27.02.2019 року. Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору. Даний висновок висловлений у Постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Таким чином закінченням строку дії договору є 27.02.2022 року включно. Автопролонгації кредитного договору умовами кредитного договору не передбачено. Таким чином, у межах строку кредитування до 27.02.2022 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними платежами. Починаючи з 27.02.2022 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно розрахунку станом на 01.03.2023 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «СЕНС БАНК» за договором № 501115874 від 27.02.2019 року становить 63\~261,39 грн., яка складається з: 31\~973,78 грн. заборгованості за тілом кредиту; 29\~126,11 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 47,76 грн. - відсотків за користування кредитом; 2\~113,74 грн. відсотків за прострочену заборгованість. Зважаючи на те, що відповідно до зазначеного розрахунку заборгованості, а також виписки по рахунку кредитної картки [PERSON] позивачем за первісним позовом після закінчення строків кредитування самостійно збільшувався кредитний ліміт, за рахунок якого нараховувались та списувались відсотки та комісія за обслуговування кредиту, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту, а також заборгованості по відсотках за користування кредитом станом на 27.01.2022 року в розмірі 33\~805,66 грн. Натомість Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). З матеріалів даної справи убачається, що необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена п. 1 угоди про надання кредиту № 501115874 від 27.02.2019 року. При цьому Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення п. 1 угоди про надання кредиту № 501115874 від 27.02.2019 року про встановлення плати за обслуговування кредиту (за розрахунково-касове обслуговування) у кредитному договорі, укладеному між АТ «Альфа- Банк» та [PERSON] є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23, а також у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 450/126/20. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року в справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22), які підтримала Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідках. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (п. 98 постанови ВП ВС від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 р. у справі № 463/5896/14-ц дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення та вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Установлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України. Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), зобов`язання перерахувати заборгованість за кредитним договором є належним способом судового захисту. Як вбачається з виписки по рахунку кредитної картки [PERSON] позивачем за первісним позовом за період з 27.02.2019 року по 01.03.2023 року списано грошові кошти у розмірі 37\~059,73 грн., що були спрямовані на погашення плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки та сплати комісії за обслуговування основної картки. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення зустрічного позову про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину та вважає за необхідне зобов`язати АТ «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок платежів, здійснених за Угодою про надання кредиту № 501115874 від 27 лютого 2019 року з часу її укладення з [PERSON] та зарахувати вже сплачені кошти у розмірі 37\~059,73 грн., що були спрямовані АТ «СЕНС БАНК» на погашення плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки та сплати комісії за обслуговування основної картки, в рахунок погашення суми основного боргу та процентів по Угоді про надання кредиту № 501115874 від 27 лютого 2019 року, а різницю в надлишку переплачених коштів повернути [PERSON] . Оскільки сума\~коштів сплачених\~за нікчемним\~правочином,\~яка підлягає\~до перерахування\~в рахунок\~погашення суми\~основного боргу\~та процентів\~за кредитним\~договором більша\~ніж підлягає\~до стягнення\~з відповідача,\~тому підстав для задоволення первісного позову судом не установлено. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) заявив вимогу про стягнення з позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) витрат на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу подав такі докази: договір про надання правової (правничої) допомоги від 22 грудня 2023 року, укладений між адвокатом Коломійцем І.О. та [PERSON] , додаток № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 22 грудня 2023 року, а також фіскальний чек № Kj_4Ew4QmKs від 22 грудня 2022 року на суму 15\~000,00 грн. Загальна вартість послуг з надання правової допомоги за виконані роботи складає 15 000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20). Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, необхідно дійти висновку про неспівмірність заявленого до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн., який є завищеним. За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для сторін. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved