Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в [ADDRESS] знаходиться нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, власником 1/2 частини якого є позивач на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Снідою Т.В. 28.09.2004 та зареєстрованого за №2115. Відповідно до даних КП «Бюро технічної інвентаризації» Кролевецької міської ради, право власності на іншу 1/2 частину вказаного нерухомого майна зареєстроване за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданим Кролевецьким міським відділом житлово-комунального господарства 02.02.1949 за №153. Як [PERSON] , котра подарувала позивачеві 1/2 частину домоволодіння, так і позивач, після отримання будинку в дар у 2004 році і до цього часу, користується цілим будинком, оскільки він в натурі не ділився. Протягом майже 20 років після придбання будинку до позивача співвласник [PERSON] чи його спадкоємці не звертались, місцезнаходження їх невідоме. Враховуючи викладене вище, зокрема те, що позивач особисто добросовісно заволодів чужим майном і з 2004 року, тобто понад 10 років, продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею 70,5 кв. м, житловою площею 24,4 кв. м з господарськими будівлями (сарай літ. В, погріб літ.пг). Позивач в судове засідання не прибув, про часі місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, згідно поданої заяви просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав і просив задовольнити (а.с.64). Відповідач Кролевецька міська рада Конотопського району Сумської області в судове засідання свого представника не направила. Справу просить розглядати за відсутності представника міськради (а.с.61-62). Згідно з поданим відзивом наголосив на необхідності встановлення добросовісності заволодіння та очевидності володіння позивачем спірним майном. У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в [ADDRESS] , розташовано домоволодіння, яке складається з дерев`яного житлового будинку літ.«А-1» загальною площею 70,5 кв.м, жилою площею 24,4 кв.м, сараю дерев`яного літ.«В», погребу цегляного літ.«пг» (а.с.14-18). За змістом будинкової книги на вказане домоволодіння видно, що його попередніми адресами були послідовно: станом на 1954 рік « [ADDRESS] », станом на 1965 рік « [ADDRESS] », станом на 1969 рік « [ADDRESS] » (а.с.20-30). Вартість вказаного домоволодіння складає 286742 грн, згідно звіту про оцінку майна від 26.07.2024 року (а.с.36-50). Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину від 28.04.1949 року, [PERSON] та [PERSON] успадкували 1/2 частину домоволодіння за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] як дочка та дружина останнього відповідно (а.с.73-75). Згідно з рішенням народного суду 1 дільниці Кролевецького району Сумської області від 29.05.1951 року, право власності на половину зазначеного домоволодіння виділене в натурі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.19), з яких стягнуто на користь спадкоємців іншої половини будинку, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] за надлишкові 2,8 кв.м жилої площі 220 крб. Право власності на вказану 1/2 частину домоволодіння перейшло до [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину ВВС №850855 від 27.05.2004, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №4005741 від 30.06.2004 (а.с.13). За змістом вказаного свідоцтва [PERSON] успадкувала дану половину домоволодіння після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , якій вказана половина будинку належала на підставі договору дарування від [PERSON] , посвідченого 16.09.1959 року під р.№2945, та дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.08.1951 року під реєстровим №3169/16 (а.с.81). У подальшому власну половину домоволодіння [PERSON] подарувала позивачеві [PERSON] , що підтверджується копіями договору дарування частини житлового будинку ВВМ №698704 від 28.09.2004, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6283096 від 21.01.2005 (а.с.8-9). Право власності на іншу половину домоволодіння, згідно з довідкою №229 від 02.05.2024 року, виданою КП «БТІ» Кролевецької міської ради, зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Кролевецьким міським відділом житлово-комунального господарства 02.02.1949 року №153 (а.с.7). Відповідна половина земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , відноситься до земель Кролевецької міської ради, не наданих у користування (а.с.12). Фактично, як встановлено судом, згідно із приміткою до дубліката Свідоцтва про право на спадщину від 28.04.1949 року, вказана половина домоволодіння була виділена як доля зниклих безвісти на фронті [PERSON] та [PERSON] як спадкоємців померлого [PERSON] (а.с.73), але у зв`язку із їх зникненням її оформлення призупинено. У рішенні суду народного суду 1 дільниці Кролевецького району Сумської області від 29.05.1951 року, спадкоємцями на право власності на другу половину зазначеного домоволодіння вказані [PERSON] та [PERSON] , вдови полеглих спадкоємців [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Згідно зі сповіщенням комунального відділу Кролевецької міської Ради депутатів трудящих №9 від 06 січня 1956 року, [PERSON] та [PERSON] повідомляли, що ними не зареєстрована половина домоволодіння за адресою [ADDRESS] і така вважається безхазяйною (а.с.79), у зв`язку з чим пропонувалося 12.01.1956 року прибути з заявою про реєстрацію домоволодіння. Жодних відомостей про завершення реєстрації на вказану половину домоволодіння у матеріалах інвентаризаційної справи на домоволодіння по [ADDRESS] , немає. Таким чином, виділена за рішенням суду 1/2 частина домоволодіння, спадкового після смерті [PERSON] , оформлена в установленому порядку не була. Що стосується земельної ділянки за вказаною адресою, то згідно з Договором дарування земельної ділянки ВВМ №698705 від 28.09.2004 року, [PERSON] подарувала позивачеві 587 кв.м із загальної площі 1174 кв.м, в тому числі 260,5 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку та 326,5 кв.м для ведення особистого селянського господарства (а.с.10). На вказану ділянку, кадастровий номер 5322610100:01:005:0161, площею 0,0521 га, позивачем одержано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії СМ №048270 (а.с.11). Водночас позивачем надано копії податкових повідомлень-рішень за 2023 та 2024 роки, з яких видно, що позивач [PERSON] сплачував земельний податок за земельні ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, та 0,0098 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.31-34), а загальною площею 0,1098 га. Таким чином, позивач сплачував та сплачує земельний податок за всю земельну ділянку за вказаною адресою, в тому числі за 1/2 частину земельної ділянки, яка йому не належить. Таким чином, житловим будинком [ADDRESS] позивач [PERSON] користується з 2004\~року,\~доглядає за\~житловим будинком, обробляє присадибну земельну ділянку, яка перебуває у його власності, робить поточні ремонти, сплачує земельний податок, тобто відкрито, безперервно володіє житловим будинком та господарськими будівлями. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Статтею 328 ЦК України передбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи досліджені у справі докази того, що позивач [PERSON] з 2004 року добросовісно заволодів домоволодінням за адресою будинок [ADDRESS] , яке складається з дерев`яного житлового будинку літ.«А-1» загальною площею 70,5 кв.м, жилою площею 24,4 кв.м, сараю дерев`яного літ.«В», погребу цегляного літ.«пг», і продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним нерухомим майном протягом більш ніж десяти років, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved