Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Приморським районним судом м. Одеси 28.10.2024 ухвалено рішення, яким задоволено позов. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] на недоотриману пенсію в сумі 247\~648 (двісті сорок сім тисяч шістсот сорок вісім) гривень 30 копійок. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь [PERSON] грошові кошти в порядку спадкування після померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у вигляді нарахованої, але не виплаченої пенсії згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №420/16583/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 у справі №420/4126/22 у розмірі 247 648 (двісті сорок сім тисяч шістсот сорок вісім) гривень 30 копійок. До суду 29.10.2024 надійшла заява представника позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн, оскільки витрати на правову допомогу підтверджуються належними доказами. Та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 476,48 грн. У зв`язку з перебуванням судді у період з 01.11.2024 по 15.11.2024 у відпустці, заяву призначено до розгляду на 18.11.2024. Учасники справи у судове засідання 18.11.2024 не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача в заяві просив провести розгляд справи за його відсутності. Представник ГУ ПФУ України в Одеській області Нестерук К.О. подала до суду 15.11.2024 заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши вимоги заяви та матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 2\~476,48 грн (а.с.5). 13.02.2024 між адвокатом Круць Володимиром Мироновичем та [PERSON] було укладено договір №13/02/24 про надання правової допомоги. Відповідно до додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги, вартість правової допомоги становить 20\~000 грн, 10\~000 грн з яких сплачуються на момент укладення договору та 10\~000 грн на момент набрання рішення законної сили. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №29/10/24 від 29.10.2024, [PERSON] сплатила за договором 20\~000 грн. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Відповідач не заявляв про зменшення витрат на правову допомогу. Однак, оцінюючи складність справи, співмірність вартості правничої допомоги до складності справи та фінансовий стан відповідача, не великий обсяг доказів, суд вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2\~000 грн. Тож, оскільки при ухвалені рішення не було вирішено питання про розподіл витрат на правову допомогу, необхідно ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2\~476,48 грн, що в загальному складає 4\~476,48 грн.

Outcome: approved