Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 03.06.2024 позивач [PERSON] звернулась до суду через свого представника [PERSON] з вказаним позовом до відповідача Софіївської селищної ради, в обґрунтування якого вказав, що з 05 серпня 2013 року [PERSON] разом з онуком [PERSON] , 2006 року народження, який є інвалідом 2-ї групи в наслідок психічного розладу, з дозволу [PERSON] , дружини колишнього власника житлового будинку [PERSON] , стали проживати за адресою [ADDRESS] в житловому будинку, який належав померлому, що підтверджується записом про власника житлового будинку [PERSON] , [INFO] у облікових картках об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 р-р, 2016-2020 р.р. На цей час [PERSON] та його дружина [PERSON] померли, як і померли їх дві доньки, інші родичі [PERSON] їй не відомі. З часу вселення до житлового будинку [ADDRESS] по травень 2024 р.р вона постійно разом з онуком проживає та користується вказаним житловим будинком. Оселившись в будинку вона завела власне господарство, тримала птицю, вирощує овочі для харчування на присадибній ділянці домоволодіння, для обслуговування житлового будинку. З моменту їхнього вселення в будинок та до теперішнього часу, крім неї цим будинком ніхто не користувався, вона є єдиним хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу. Крім цього нею сплачуються послуги за постачання електроенергії, земельний податок. Таким чином, з 05 серпня 2013 року по теперішній час, тобто на протязі часу що перевищує десять років, вона добросовісно, відкрито та безперервно володію домоволодінням [ADDRESS] , що відповідно до положення ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття нею права власності на цей об`єкт нерухомості, за набувальною давністю. Таким чином, посилаючись на те, що [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно з 2013 року володіє вищевказаним житловим будинком, представник позивача просив суд визнати за [PERSON] право власності на цей будинок за набувальною давністю. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04.06.2024 року було відкрито провадження по справі в загальному позовному провадженні та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні(а.с. 50). Ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с.80). В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з`явилися, проте представником позивача направлено до суду заяву про можливість розгляду справи за їхньої відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, втім направила до суду клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника селищної ради, проти позову не заперечує (а.с.54.). Розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу 10 грудня 1987 року [PERSON] продала будинок [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Братське на присадибній земельній ділянці колгоспу ім.Петровського загальною площею 63 кв.м. (а.с. 75). 10 грудня 1987 року [PERSON] відповідно заповіту посвідченого секретарем виконкому Запорізької сільської ради народних депутатів Софіївського району Дніпропетровської області заповіла все своє майно, яке буде належати на випадок смерті, своєму сину [PERSON] (а.с. 78). В облікових картках об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 р.р., 2016-2020 р.р. житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] (а.с. 15-20). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті громадянин України [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що зареєстровано в реєстратором Довгинцівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.92) Відповідно довідки Софіївського відділення комунального підприємства «Криворізьке районне БТІ» Дніпропетровської обласної ради № 163 від 01 квітня 2024 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.04.2024 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 5,6). Вартість домоволодіння відповідно звіту про оцінку майна від 18.04.2024 року розташованого за адресою [ADDRESS] , становить 113\~000,00 гривень (а.с. 35-46). Житловий будинок [ADDRESS] розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0,4448 та., із яких: 0,25 та для будівництва та обслуговування житлового будинку і погосподарських будівель та 0,1908 для ведення особистого селянського господарства за яку позивачем сплачується земельний податок, що підтверджується обліковими картками об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 р-р, 2016-2020 р-р.. Крім того, [PERSON] на рахунок ПАТ «Дніпрообленерго» сплачуються кошти за користування електричною енергією, що підтверджують анкетні дані споживача електричної енергії по договору про постачання електроенергії №03009005 від 01.01.2019 року (а.с. 14). Житловий будинок [ADDRESS] відповідно до технічного паспорта від 01 квітня 2024 року загальною площею 53,2 кв.м., житловою 30, 3 кв.м. із господарськими спорудами: вхід у погріб, площею 7.0 кв.м.; сарай, площею 27.8 кв.м.; криниця, огорожа, хвіртка (а.с. 7-11). Згідно довідки №70 від 15.02.2024 виданої виконкомом Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області гр. [PERSON] - 1962 року народження, зазначено що дійсно вона проживає з 05.08.2013 року без реєстрації за адресою: [ADDRESS] і має слідуючий склад сім`ї: [PERSON] - онук - 2006 р. н. (а.с. 12). IV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2ст. 16 ЦК України, серед яких є визнання права. Спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто у повній мірі відновити порушене право особи, а тому в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту відновить його порушене право на майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321,328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 4, 3 та ч. 1ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18)роз`яснила, що набуття права власності на річ за набувальною давністю- це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК\~можливе лише за наявності усіх вказаних нижче умов у сукупності, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Згідно з п. 8Прикінцевих та перехідних положень ЦК Україниправиласт. 344 ЦК Українипро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001. Окрім того, викладена у ч.3ст. 397 ЦК Українипрезумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з тими фактами, та протягом тривалого часу до позивача не пред`являлось будь-яких вимог про витребування вказаної будівлі та про оспорення правомірності і добросовісності володіння нею, з урахуванням визнання позову органом місцевого самоврядування (що вказує на те, що така нерухомість не набувала статусу безхазяйної речі згідно вимогст. 335 ЦК України) - свідчить про добросовісність набуття позивачем чужого нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] . Враховуючи,\~що відповідач\~Софіївська селищна\~рада Криворізького\~району Дніпропетровської\~області визнала позовні вимоги [PERSON] , суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову. За змістом положень ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, суд лише за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наведених обставин суд вважає, що позивач [PERSON] з 2013 року і до цього часу добросовісно, відкрито і безперервно, без будь-яких на то правових підстав володіє та користується вищевказаним житловим будинком, який за будь-якою особою не зареєстрований, а тому поданий представником позивача позов про визнання за [PERSON] права власності на цей будинок за набувальною давністю, ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Вимогу про стягнення з відповідача судового збору, який позивач поніс при зверненні до суду з цим позовом, останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved