Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

26.08.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про\~припинення права\~спільної часткової\~власності та\~визнання права\~власності на\~виділену частку.\~Позовна заява\~мотивована тим, що [PERSON] є власником частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частка вказаного житлового будинку належить відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності. Зареєструвати право власності за позивачем на вказану частину будинку [ADDRESS] , немає можливості, бо за рішенням суду та технічною документацією, частині будинку відповідача [PERSON] була присвоєна інша адреса № 8/1, в зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч був належно повідомлений про час та місце розгляду даної справи. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Карастан О.І., державним нотаріусом Великоолександрівської державної нотаріальної контори, 07 квітня 2006 року за реєстровим № 489. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, складається з житлового будинку літ «А» - бутовий, житловою площею 68, 1 кв.м., загальною площею 121, 2 кв.м., при ньому літня кухня літ «Б»,-бутова, сарай літ. «В» - бутовий, сарай літ. «Г» - цегляний, туалет літ «Д» - дерев`яний, літня кухня літ. «Є» - бутова, сарай літ. «Ж» - дерев`яний, сарай літ. «З» - бутовий, сарай літ «І» дерев`яний, туалет літ. «К» - дерев`яний, 1-7 споруди. Інша 1/2 частка вказаного житлового будинку належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Номер інформаційної довідки: 392281272) подані відомості відносно будинку [ADDRESS] , співвласниками якого залишається [PERSON] та позивач [PERSON] . За рішенням суду право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] , що належала [PERSON] фактично набув відповідач. Зареєструвати право власності за позивачем на вказану частину будинку [ADDRESS] , немає можливості, бо за рішенням суду та технічною документацією, частині будинку відповідача, ще за життя [PERSON] , була присвоєна адреса № 8/1. Позивач звертався до державного реєстратора з питання реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] (як окремий об`єкт нерухомості), але позивачу було відмовлено та роз`яснено повідомлено, що право власності в цілому на свою частку вона набуде лише після припинення права спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Вищезазначені дії можливо вчинити лише на підставі рішення суду. Житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] вже є поділений на окремі житлові частини, виділені в натурі, кожна з яких має виготовлені технічні паспорти як на самостійні об`єкти нерухомості. Крім цього наші з відповідачем домоволодіння мають різні адреси. У позивача [ADDRESS] . На даний час жодних змін в будинку та господарських будівлях не здійснено, територія подвір`їв чітко визначена і розподілена між сторонами. У силу положень статей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до\~статті 365 ЦК України\~право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Як роз`яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно\~до ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За умовами ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в\~статті 365 ЦК України\~свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої\~статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша\~статті 2 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої\~статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність передбачених\~статтею 365 ЦК України\~підстав для задоволення позову позивача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved