Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

11 вересня 2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось АТ «Українська залізниця» в інтересах філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві господарського відання акціонерному товариству «Українська залізниця». Зазначений гуртожиток перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Дніпровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця». Згідно рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків за адресами: вул. Семафорна, 30, [ADDRESS] » № 973 від 22 жовтня 2019 року на підставі акту приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність від 01 серпня 2022 року гуртожиток був прийняти в комунальну власність територіальної громади міста. Надавачем комунальних послуг до 31 липня 2022 року для мешканців гуртожитку було АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», виробничого структурного підрозділу «Дніпровська дирекція», який укладав договори на постачання електричної енергії, теплової енергії, газопостачання, водопостачання та водовідведення з відповідними виробниками (постачальниками) зазначених послуг для потреб гуртожитку. [PERSON] був виданий ордер на жилу площу в гуртожитку, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення оплати за користування жилою площею та за комунальні послуги. Протягом періоду з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2022 року [PERSON] систематично оплату не здійснював, станом на 01 травня 2024 року за ним рахується заборгованість за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги на суму 16\~733,43 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка станом на 01 травня 2024 року складає 16\~733,43 грн., інфляційні збитки в розмірі 4\~455,86 грн., три проценти річних в розмірі 675,76 грн., а також стягнути судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору. (а.с.1-5) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] , (а.с.41) ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників. (а.с.42) 30\~вересня 2024\~року від\~представника відповідача\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~вона зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, оскільки зазначена позивачем заборгованість не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами окрім довідки, складеної самим позивачем, в якій відсутні посилання на показники, засоби або норми обліку. Зазначила, що починаючи з 24 лютого 2022 року відповідач, як офіцер, що перебував та перебуває на військовій службі до теперішнього часу, виконуючи свій службовий обов`язок, знаходився більшу частину часу на місці несення служби ніж за місцем проживання. Також посилалась на пропуск позивачем строку позовної давності. (а.с.50-53) В судове засідання 01 жовтня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 18 листопада 2024 року. (а.с.65) 08 жовтня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що нарахування обсягів проводиться згідно з показаннями загальнобудинкових лічильників, від загального обсягу споживання віднімаються обсяги споживання, передані мешканцями квартир, які оснащені лічильниками, а отримана різниця ділиться пропорційно між усіма споживачами, у яких відсутні квартирні засоби обліку. Також вказано, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки позовна давність за позовними вимогами спочатку була продовжена на строк дії карантину, а після його завершення продовжена на строк дії воєнного стану. (а.с.67-71) 18 листопада 2024 року було проведено розгляд справи по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с.80) Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про виключення її даних, як представника, з матеріалів справи, оскільки між нею та відповідачем розірвано договір про надання послуг правничої допомоги. (а.с.78-79) Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток та СМС повідомлень. Суд враховує, що від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, що свідчить про обізнаність відповідача про існування справи. Враховуючи, що сторони по справі у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно свідоцтва про право власності та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 листопада 2015 року вбачається, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить Міністерству інфраструктури України. (а.с.а.с.16, 17) Відповідно до зведеного переліку майна ДП «Придніпровська залізниця», що закріплюється за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання, затвердженого міністром інфраструктури України від 18 серпня 2015 року, до переліку відання включено гуртожиток за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна В.І. Леніна, 6. (а.с.19-21) Згідно передавального акту ДП «Придніпровська залізниця», затвердженого міністром інфраструктури України від 18 серпня 2015 року, активи та зобов`язання ДП «Придніпровська залізниця» переходять до ПАТ «Українська залізниця». (а.с.22-23) Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 141165204 від 11.10.2018, гуртожиток (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 770248112101), що розташований за адресою: [ADDRESS] (надалі - Гуртожиток) належить на праві господарського відання Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця». (а.с.18) Зазначений Гуртожиток перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Дніпровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно з Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 22.10.2019 № 973 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків за адресами: вул. Семафорна, 30, [ADDRESS] » на підставі акту приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність від 01.08.2022 Гуртожиток був прийнятий в комунальну власність територіальної громади міста. (а.с.24-26) Відповідно до положення про виробничий структурний підрозділ «Дніпровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт» та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом філії «БМЕС» АТ «Укрзалізниця» № 156 від 17 вересня 2021 року, одним з видів діяльності структурного підрозділу «Дніпровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» є надання житлово-комунальних послуг, утримання, експлуатація і ремонт об`єктів житлового фонду, гуртожитків, об`єктів соціально-побутового призначення, комунального господарства. (а.с.28-31) [PERSON] , [INFO] , на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку № [NUMBER] був поселений до гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , на одне ліжко-місце та зареєстрований за цією адресою. (а.с.15) На відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення оплати за користування жилою площею та за комунальні послуги. Згідно з особових карток абонента [PERSON] за 2021 та 2022 роки останньому за період січень 2021 року серпень 2022 року нараховано заборгованість за сплату комунальних послуг у розмірі 16\~733,43 грн. (а.с.7-10) 21 грудня 2023 року АТ «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» виробничий структурний підрозділ «Дніпровська дирекція» направлялась [PERSON] претензія по сплату боргу у розмірі 16\~733,43 грн. (а.с.35-37) Згідно довідки № 3/8023 від 27.07.2024 р., виданої начальником [INFO] , [PERSON] перебуває на військовій службі в [INFO] з 22.08.2016 р. (а.с.58) Відповідно до п.2 Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 № 84 (далі-Положення) гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1)житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2)комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст.68 ЖК України наймачі зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно п.2 ч.4 розділу 3 Положення про гуртожитки, затвердженого наказом № 84 від 27.04.2015 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Положеннями ст.610 та ст.611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). У відповідності зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] протягом періоду з 01.01.2021 по 31.08.2022 оплату здійснювала в не в повному обсязі. Як вбачається з наданих позивачем особових карток, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.05.2024 складає 16\~733,43 грн., та відповідно до наданих розрахунків - індекс інфляції 4\~455,86 грн. та три проценти річних 675,76 грн. (а.с.11-13) Незаконними діями відповідача [PERSON] заподіюється шкода майновим правам позивача, що у відповідності зі ст.15 ЦК України охороняються законом і позивач обґрунтовано у відповідності зі ст.16 ЦК України звернувся до суду за захистом своїх прав. Даючи правову оцінку дослідженим доказам, суддя доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за проживання у гуртожитку та за житлово-комунальні послуги, оскільки відповідач не в повному обсязі виконував зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, не заслуговують на увагу з наступних підстав. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ч.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, датою звернення позивача із даною позовною заявою є 11 вересня 2024 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови № 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 карантин був відмінений з 30.06.2023. Крім того, продовження строку позовної давності передбачено п.19 Перехідних положень ЦК України відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на приписи ст.ст.256, 257 ЦК України, позивачем строк позовної давності не пропущено. Враховуючи вищевикладене, а також те, що за адресою: [ADDRESS] , яку займає [PERSON] , до 31 липня 2022 року дійсно надавались комунальні послуги АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», виробничого структурного підрозділу «Дніпровська дирекція», якими фактично користувався відповідач та у зв`язку із своєчасною несплатою за надані послуги утворилась заборгованість, відповідач свої зобов`язання зі сплати за комунальні послуги не виконав, у позивача виникло право вимагати стягнення заборгованості у примусовому порядку і це відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин, а тому позов підлягає задоволенню. Також судом встановлено, що позивач звертався до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена. Однак, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2024 року, заяву боржника [PERSON] було задоволено та скасовано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованості за проживання у гуртожитку та за житлово-комунальні послуги. (а.с.39) Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. За таких обставин, суддя вважає необхідним стягнути на користь позивача з відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 2\~725,20 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, які зараховані до суми судового збору за подання теперішньої позовної заяви, в розмірі 302,80 грн., а всього судові витрати у розмірі 3\~028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved