Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача\~ [PERSON] - адвокат Філюк Віталій Іванович звернувся до суду з позовом до відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування обтяження нерухомого майна у вигляді накладення арешту. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] чоловік позивача, після смерті якого відкрилась спадщина. Вказує, що при зверненні до нотаріуса, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті спадкодавця [PERSON] у зв`язку із накладенням арешту на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] яка належить спадкодавцю [PERSON] . В подальшому, на запит адвоката отримано відповідь від ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про те, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно [PERSON] було завершено, а матеріали провадження знищені. Враховуючи, що відносно [PERSON] ,який помер [INFO] немає жодного відкритого виконавчого провадження, то наявність арешту нерухомого майна є безпідставним та таким, що перешкоджає реалізації її прав щодо оформлення спадкового майна. Враховуючи вищевикладене, просить зобов`язати посадових осіб відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти (скасувати) арешт із нерухомого майна, квартиру [ADDRESS] , що належала боржникові [PERSON] , [INFO] , що накладений постановою Першого відділу ДВС Луцького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 6964226. Ухвалою від 23 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 12 серпня 2024 року постановлено замінити первісного відповідача Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на належного відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ; місце проживання: [ADDRESS] ). 23 вересня 2024 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Філюка В.І. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просить суд прохальну частину позовної заяви вважати у наступній редакції: зняти (скасувати) арешт із нерухомого майна, квартири [ADDRESS] , що належала боржнику [PERSON] , [INFO] , що накладений постановою Першого відділу ДВС Луцького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 6964226, судові витрати залишити за позивачем. Позивач в судове засідання не з`явилася, від її представника [PERSON] надійшла заява. у якій просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату,час, місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Станом на 18 листопада 2024 року відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 травня 2022 року вбачається, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до його майна і у Спадковому реєстрі зареєстрована інформація щодо відкриття спадкової справи за померлим (а.с.14). З копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] (а.с.11). \~ \~ \~ \~Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.05.2024 року № 377789684 вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови Першого відділу ДВС Луцького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,АМ467050,03.04.2008, реєстраційний номер обтяження 6964226 (а.с.17). З постанови приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.09.2023 року вбачається, що 18 липня 2023 року приватним нотаріусом Зубенко Т.І. заведена спадкова справа № 25/2023 року до майна [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцем за законом є його дружина - [PERSON] 04.09.2023 року звернулась до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю нерухоме майно. За результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно нотаріусом встановлено, що у Єдиному реєстрі заборон міститься запис за № 6964226 про арешт квартири [ADDRESS] , належної спадкодавцю. У зв`зку із викладеним, ухвалено відмовити у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.12-13). З повідомлення відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.06.2024 року вбачається, що примусовому виконанні в Першому ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області перебувало виконавче провадження № 19023357,щодо примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 04.10.2007 № 2-2465 про стягнення з [PERSON] судових витрат на користь [PERSON] в сумі 9\~240 грн. В межах цього виконавчого провадження був накладений арешт на майно боржника від 03.04.2008 № 6964226. Виконавче провадження завершено державним виконавцем Старенько В.А. за п.7ч.1 ст.37 (боржник чи транспортний засіб боржника не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку). Також згідно п.3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби,затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 № 470/7 строк зберігання виконавчих проваджень,переданих до архіву органу державної виконавчої служби,становить три роки. Після закінчення зазначено терміну, виконавчі провадження підлягають знищенню. У зв`язку з цим вказують, що оригінали матеріалів виконавчого провадження № 19023357 знищено (а.с.16). Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22). Відповідно до частини дев`ятої статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна позивача, арешт майна боржника застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. Зміст наведеної норми Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що арешт майна боржника може бути застосований для забезпечення реального виконання рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню. \~ \~ \~ \~Однак, досліджені судом письмові докази, в тому числі лист відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.06.2024 року, свідчить про те, що станом на 18 листопада 2024 року відсутнє будь-яке відкрите виконавче провадження щодо боржника [PERSON] , а тому чинність арешту нерухомого майна останнього наразі не переслідує законної мети щодо забезпечення виконання рішення суду. Враховуючи правові підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, беручи до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий спадкоємцем, яка позбавлена можливості оформити право власності на майно у порядку спадкування, тому право позивача [PERSON] підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна боржника-спадкодавця [PERSON] - квартири [ADDRESS] , що накладений на підставі постанови Першого відділу ДВС Луцького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 6964226. Оскільки позивач [PERSON] у поданій заяві про уточнення вимог просила залишити за нею понесені судові витрати у справі, тому суд залишає за позивачем сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1 211,20 грн..

Outcome: approved