Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

У червні 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Гедьо А.С., звернувся до суду з даним позовом в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: малолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позов обґрунтований тим, що донька позивачки - [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в якому у них народилося двоє дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. У липні 2023 році [PERSON] , не повідомивши нікого, вивіз за кордон дітей. У подальшому [PERSON] стало відомо, що [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей не виконував. З цього приводу позивачка зверталася в поліцію із заявою про викрадення дітей, було порушено кримінальну справу. 16.08.2023 Окружним судом комуни Лауфенбург країни Швейцарія малолітнім [PERSON] та [PERSON] призначено співопікуна, батька позбавлено права визначати місця проживання дітей. Співопікуна уповноважено перевіряти всі звіти про обстеження та лікування дітей та запитувати їх безпосередньо у відповідальних осіб. Однак [PERSON] 11.10.2023, проінформувавши контрольний консультаційний центр з питань повернення, що він і діти мають посвідку на проживання в Австрії, залишив з дітьми Швейцарію. Вже в Австрії, 06.12.2023 Окружним управлінням Санкт-Пельтена в якості регіонально компетентної організаційної одиниці землі Нижня Австрія , яка також виступає органом з надання допомоги у вихованні дітей та підлітків, укладено домовленість про підтримку у вихованні [PERSON] та [PERSON] у формі опіки поза родиною, тобто кризових прийомних батьків. [PERSON] , залишивши дітей, повернувся в Україну та не вчиняв жодних дій на їх повернення. Разом з цим, позивачка вчиняла дії щодо повернення дітей до України - в родину бабусі та дідуся. Позивач 30.08.2023 зверталася до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо сприяння у поверненні до України дітей відібраних у батька у Швейцарській Конфедерації. Після надходження 19.02.2024 до служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації звернення від Окружної адміністрації Санкт-Пельтен Республіки Австрія про те, що малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані до кризової кімнати прийомної матері 06.12.2023, оскільки їх батько був перевантажений батьківством, Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією 23.02.2024 було винесено Розпорядження №113 «Про негайне відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із безпосередньою загрозою для життя та здоров`я». Розпорядженням, зокрема, покладено на [PERSON] та [PERSON] вирішувати будь-які питання щодо захисту прав та законних інтересів малолітніх [PERSON] та [PERSON] , які можуть виникнути під час перебування дітей за кордоном та організацію повернення дітей з Республіки Австрія в Україну. Всі витрати пов`язані з поверненням малолітніх дітей в Україну понесла позивачка. [PERSON] не забезпечив можливість повернення своїх дітей додому навіть шляхом надання грошових коштів на придбання квитків дітям, їх харчування в дорозі. За час перебування в Україні [PERSON] станом здоров`я дітей не цікавився, лікарню з дітьми не відвідував. [PERSON] є особою схильною до агресії, сімейного насилля, вживання спиртних напоїв та керування автомобіля в нетверезому стані за що був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності, не працює, має низький рівень виховного потенціалу та не має ресурсів для задоволення потреб дітей. Після повернення дітей в Україну батько не цікавиться їх долею, не забезпечує та не бере участі у їх вихованні. [PERSON] є особою працездатного віку, відомості про розмір його доходів відсутній, дані обставини є істотними, тому розмір аліментів, які потрібно стягнути з відповідача на утримання дітей визначається відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України. Враховуючи вищенаведене та у зв`язку з тим, що станом на сьогодні [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки в повному обсязі, виходячи з інтересів дітей, позивач просить задовольнити позов. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2024 справу передано у провадження судді Слободянюк А.В. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 11.06.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Витребувано додаткові докази. 25.06.2024 на виконання ухвали від 11.06.2024 із Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли витребувані докази, а саме копія листа Окружної адміністрації Санкт-Пельтен від 19.02.2024. 08.07.2024 із Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок №100-8986 від 05.07.2024 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. 16.07.2024, 18.07.2024 на виконання ухвали від 11.06.2024 із Голосіївського управління поліції ГУ НП в м. Києві надійшла копія матеріалів кримінального провадження №12023100010003571 від 14.11.2023, внесеного до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] від 13.11.2023. 24.07.2024 на виконання ухвали від 11.06.2024 із Державної податкової служби України надійшли відомості з Державного реєстру про джерела та суми доходів, отриманих від податкового агента - [PERSON] за період з ІІ кварталу 2020 року по І квартал 2024 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2024 підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до розгляду у судовому засіданні за участю сторін. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставлення судової повістки до електронного кабінету. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 07.2022, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника третьої особи. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково пояснила, що відповідач у справі її зять. Донька померла в 2022 році. В 2023 році відповідач не повідомивши нікого забрав дітей та виїхав спочатку до Румунії, де в нього невдовзі було відібрано дітей через невиконання ним батьківських обов`язків, але невідомим способом він дітей забрав та поїхав до Швейцарії. Там він теж не виконував своїх батьківських обов`язків, через що діти перебували на обліку у відповідних органах та яким був призначений співопікун. [PERSON] і звідти вивіз дітей до Австрії, де в грудні 2023 року дітей було вилучено через невиконання ним батьківських обов`язків. Весь цей час, поки діти були за кордоном, вона вживала всіх можливих заходів для повернення онуків на Батьківщину. Відповідач навіть не хотів давати їй дозвіл на перетин дітьми кордону разом із нею. Після повернення 13.03.2024 додому онуки стали проживали з дідом і бабусею. Позивачку стали називати мамою. Діти налякані, будь які згадки про батька викликають у них страх та занепокоєння, вони розказували, що батько зачиняв їх у кімнаті та не давав їсти. За час перебування в Україні батько був у дітей два рази, приніс їм по флісовому костюму та шоколад. [PERSON] вживає алкоголь, наркотики, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, веде аморальний спосіб життя. Представник позивача адвокат Єросова А.А. в судовому засіданні підтримала позицію, викладену її довірителем, додатково пояснила, що після смерті матері дітей [PERSON] , як батько, вивіз їх за межі України. В Румунії, Швейцарії та вже остаточно в Австрії дітей було вилучено у батька через невиконання ним батьківських обов`язків. Звідти позивач вже власними силами та коштами повернула дітей додому в Україну. Відповідач участі не приймав та коштами не допомагав в цьому процесу. Відповідач має схильність до фізичного насилля, має алкогольну та наркотичну залежність. Не працевлаштований, відомості про його реальні доходи відсутні. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав, пояснив, що в Румунії він не був. Після смерті дружини йому ніхто не допомагав у вихованні дітей. До смерті дружини він виконував свої батьківські обов`язки, зараз не виконує. Раніше він возив дітей по ресторанах, витрачав на них багато коштів. В дітей раніше була няня, а потім не було навіть кому готувати їжу. В травні 2023 року він уклав новий шлюб та в липні виїхав за кордон з дружиною, її дитиною та своїми дітьми. Спочатку до Швейцарії, потім до Австрії. До Австрії він поїхав сам зі своїми дітьми, оскільки дружина не хотіла та залишилася в Швейцарії. Коштів на проживання їм не вистачало, йому чинили перешкоди в нормальному вихованні та утриманні дітей. Хто це робив пояснити він не може. Після повернення дітей в Україну він тричі їх навідував, привозив одяг і солодощі. Він не притягався до адміністративної відповідальності, не вчиняв насилля відносно дружини, працювати наразі не може через стрес. Припускає, що діти можуть бути і не його. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2019, що вбачається із наданої суду копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві 27.12.2019, актовий запис №2288. Після реєстрації шлюбу подружжя не обирало спільного прізвища, дружина і надалі іменувалася як [PERSON] (т. 1, а.с. 37). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , народжені діти подружжя [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та №788078, виданих Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві 04.08.2020 та Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) 11.08.2021 відповідно (т. 1, а.с.38,39). [INFO] в м. Київ у віці 32 років померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Київським відділом державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м. Київ) 29.09.2022, актовий запис №14647 (т. 1, а.с.48). Позивач у справі [PERSON] - мати померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Московського районного виконавчого комітету м. Києва 12.09.1989 (т. 1, а.с.47). 16.08.2023 Окружним судом комуни Лауфенбург (сімейним судом) Швейцарії малолітнім [PERSON] та [PERSON] призначено співопікуна [PERSON] . Співопікуна зобов`язано: дбати про інтереси [PERSON] та [PERSON] і представляти їх для їх власного блага; організувати проживання у відповідному закладі та надати супровід; організувати поселення (у тому числі прибуття) до закладу; забезпечити фінансування проживання спільно з соціальною службою кантону; бути контактною особою для закладу, соціальної служби кантону та інших установ; перевірити необхідність медичного обстеження та будь-яких інших терапевтичних заходів. Батька [PERSON] позбавлено права визначати місця проживання дітей. Співопікуна уповноважено перевіряти всі звіти про обстеження та лікування дітей та запитувати їх безпосередньо у відповідальних осіб (т. 1, а.с.49,50-51,52,53-54). 29.11.2023 [PERSON] та Окружним управлінням Санкт- Пельтена в якості регіональної компетентної організаційної одиниці землі Нижня Австрія , яка також виступає організацією з надання допомоги у вихованні дітей та підлітків, укладено Домовленість про підтримку у вихованні відповідно до параграфів 39,44 Закону про надання допомоги дітям та підліткам в Нижній Австрії. Сторони домовились про підтримку у вихованні [PERSON] та [PERSON] з ціллю залучення потенціалу родити з питань виховання та розвитку дітей та підлітків. Указаною організацією було встановлено, що у домі спостерігаються явні дефіцити, [PERSON] майже не відвідує садочок. (т. 1 а.с.59-66). У подальшому 06.12.2023 [PERSON] та Окружним управлінням Санкт- Пельтена в якості регіональної компетентної організаційної одиниці землі Нижня Австрія , яка також виступає організацією з надання допомоги у вихованні дітей та підлітків, укладено Домовленість про підтримку у вихованні відповідно до параграфів 39,44 Закону про надання допомоги дітям та підліткам в Нижній Австрії. Сторони домовились про підтримку у вихованні [PERSON] та [PERSON] у формі опіки поза родиною, тобто кризових прийомних батьків. Клопотами, які призвели до залучення соціального захисту дітей та підлітків, були: відсутність забезпечення дітей продуктами харчування та належним доглядом (т. 1 а.с.67-71). В свою чергу 30.08.2023 [PERSON] звернулася до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо сприяння у поверненні до України дітей [PERSON] та [PERSON] відібраних у батька у Швейцарській Конфедерації, оскільки він не виконує своїх батьківських обов`язків, просив її забрати дітей, повідомив, що дітей відібрано та поміщено до притулку. За зверненням [PERSON] було відкрито провадження, здійснено запити до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України та Національної соціальної сервісної служби України (т. 1 а.с.55,82-83,86-87,88,89-90,92-93). З відповіді Директора Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України №71/12-546-30490 від 04.03.2024 вбачається, що згідно з інформацією Посольства України у Швейцарській Конфедерації, установа звернулася до швейцарської сторони з проханням надати інформацію у справі. В отриманому у відповідь листі Федерального міністерства юстиції Швейцарської конфедерації зазначено, що за повідомленням кантонального відомства у справах дітей батько [PERSON] разом із дітьми [PERSON] і [PERSON] виїхали за кордон, ймовірно, до Австрії. У зв`язку із цим, Міністерство не може надати додаткових роз`яснень щодо родини [PERSON] (т. 1, а.с.91). Згідно листа №0000-02.4-9/П/125-2024/9097 Національною соціальною сервісною службою України було направлено запит до центрального органу Швейцарії щодо встановлення місцезнаходження дітей, їх стану здоров`я, підстав вилучення і заходів, яких було вжито, та отримано наступну відповідь. Батько [PERSON] , з двома дітьми залишив Швейцарію 11.10.2023. Він проінформував кантональний консультативний центр з питань повернення, що він і діти мають посвідку та дозвіл на проживання в Австрії. Батько з дітьми збирався переїхати туди до своєї дружини, яка зі своїм сином проживає в Австрії. За інформацією Уповноваженого з прав дитини Швейцарії, [PERSON] зв`язався з ним 08.01.2024 і повідомив, що перебуває разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] в Австрії (т. 1 а.с.101). Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини у лютому 2024 року здійснено запит Надзвичайному і Повноважному Послу України в Республіці Австрія на який отримано відповідь, що на неодноразові звернення Посольства до батька дітей [PERSON] не отримано запитуваної інформації. Зазначена особа не прибула до Посольства із документами, ігноруючи неодноразові письмові звернення та запрошення засобами телефонного зв`язку з боку консульської посадової особи (т. 1 а.с.105). Позивач [PERSON] 31.10.2023 також зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою, в якій повідомляла, що її зять із двома дітьми виїхав за кордон. Матір дітей загинула в 2022 році. На даний час [PERSON] телефонував їй та просив забрати дітей, так як він не може з ними владнати життя, йому важко. Просила надати їй дозвіл на те, щоб забрати дітей додому (т. 1 а.с.72). Також за заявою [PERSON] Голосіївським УП ГУ НП у м. Києві 14.11.2023 було порушено кримінальне провадження №12023100010003571 щодо вивезення онуків за кордон до Швейцарії де [PERSON] за неналежний догляд за дітьми було позбавлено батьківських прав та вилучено дітей до притулку. Проте [PERSON] невідомим чином забрав дітей з притулку та зник в невідомому напрямку. Постановою Начальника відділення №4 СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві від 19.12.2023 вказане кримінальне провадження від 14.11.2023 за ознаками складу злочину передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 74, т. 2 а.с.3-4). 19.02.2024 до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло звернення від Окружної адміністрації Санкт-Пельтен Республіка Австрія про те, що малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані до кризової кімнати прийомної матері 06.12.2023, оскільки їх батько [PERSON] був перевантажений батьківством (т. 1 а.с. 192,193). 23.02.2024 Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано Розпорядження №113 про негайне відібрання малолітніх [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із безпосередньою загрозою для життя та здоров`я у батька [PERSON] . Дітей тимчасово влаштували у родину діда та баби [PERSON] та [PERSON] . Покладено повноваження на [PERSON] та [PERSON] вирішувати будь-які питання щодо захисту прав та законних інтересів малолітніх дітей, які можуть виникнути під час перебування дітей за кордоном та організацію повернення дітей (у тому числі на перетин кордонів, поїздки усіма видами транспорту, перельоти) з Республіки Австрія в Україну (т.1 а.с.106). [PERSON] 29.02.2024 було надано згоду на поїздку з Австрії до України, шляхом перетину кордонів країн, які будуть на шляху до України, у період з 29.02.2024 по 25.03.2024 його дітей [PERSON] та [PERSON] , у супроводі їх бабусі [PERSON] , якій ним надано повноваження вирішувати усі питання, що стосуються дітей, які можуть виникнути під час поїздки, та яка забезпечить повернення дітей, по закінченню вказаного в заяві терміну перебування, в Україну (т. 1 а.с.76-81). 10.08.2024 в супроводі бабусі [PERSON] діти [PERSON] та [PERSON] відвідали лікаря - дитячого невролога. У [PERSON] виявлено порушення мовлення, словникового запасу для її віку недостатньо, гіперактивна. Зі сторонніми мало спілкується, не говорить. Діагноз: мінімальна мозкова дисфункція, затримка мовленнєвого розвитку, гіперзбудливість. У [PERSON] виявлено гіперактивність, б`ється із сестрою, дорослими. Словниковий запас не порушено. Діагноз: мінімальна мозкова дисфункція, підвищена збудливість, поведінкові порушення (т. 2 а.с.13,14). Судом також встановлено, що постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.08.2022 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно своєї дружини [PERSON] , а саме домашнього насилля психологічного характеру (т. 1 а.с.108-109). 21.03.2024 інспектором Солом`янського управління поліції ГУ НП в м. Києві, підрозділ протидії домашньому насильству, за вчинення домашнього насильства відносно дружини [PERSON] , на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУрПР та винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника (т. 1 а.с.123,124). Згідно листа Управління патрульної поліції ДПП НП України від 22.05.2024 № 916аз/41/11/2/02-2024 у відповідь на адвокатський запит повідомлено, що на [PERSON] неодноразово було складено протоколи про порушення ним правил дорожнього руху, за що передбачено адміністративну відповідальність за ст. ст. 130,122-4,124 КУпАП (т. 1 а.с.136-137). За даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, наданими Державною податковою службою України листом від 26.07.2024 № 9515/5/99-00-12-04-02-05, відповідач [PERSON] мав дохід у вигляду виплат від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, зокрема у 2022 році йому було нараховано 17 200,00 грн виплат, у 2023 році - 15 480,00 грн, у 2024 році - 2 580,00 грн (т. 2, а.с. 5-7). Відповідно до положень ст. 5 СК України, Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини (ст. 150 СК України). Відповідно до ст.ст. 151-153, 155, 157 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 164 ЦПК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень ст.ст. 11, 12, 14, 15 Закону України «Про охорону дитинства» , сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, разом з тим, позивачем не доведено виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав, не надано достатніх доказів злісного ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків або доказів стосовно того, що подальше спілкування матері з дітьми суперечить та шкодить інтересам дітей. Так, тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В силу ч. 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10.05.2001 та «A. проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно висновку Органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.07.2024 № 100-8986 про доцільність позбавлення батьківських прав, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку, малолітні діти проживають разом з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] . Станом на 03.07.2024 [PERSON] не звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, подальшою долею дітей не цікавиться та жодної дії щодо їх повернення в біологічну сім`ю не вчиняє. [PERSON] надані рекомендації посадових осіб Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не виконує, тенденції на покращення ситуації в сім`ї відсутні (т. 1, а.с. 196-199). Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Також встановлено, що відповідач не виконує своїх обов`язків щодо виховання дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання дітей, не створює умов для отримання дітьми дошкільної освіти. За матеріалами справи не має постійного заробітку, схильний до домашнього насильства, у зв`язку з чим притягався до адміністративної діяльності, також був винесений терміновий заборонний припис стосовно відповідача як кривдника. Через відсутність батьківського піклування з боку відповідача малолітнім [PERSON] та [PERSON] , спочатку Окружним судом комуни Лауфенбург країни Швейцарія було призначено співопікуна, а згодом вже Окружним управлінням Санкт-Пельтена в якості регіональної компетентної організаційної одиниці землі Нижня Австрія, дітей було вилучено від батька з метою передачі кризовим прийомним батькам. Лише завдяки активним діям позивача - бабусі дітей, їх було повернено до України, батько жодних дій із встановлення їх місцезнаходження та повернення не вчиняв. Зазначені обставини суд розцінює як ухилення від виховання дітей, оскільки батько свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дітей. Таким чином, беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у вказаному випадку інтереси малолітніх дітей превалюють над потребами збереження сім`ї, оскільки відповідач ухилився від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей. З огляду на викладене, суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на Законі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] , відповідають інтересам дітей та знаходяться в тих вузьких межах, які залишають з огляду на гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Разом з тим, суд вважає обґрунтованим та приймає висновок Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 50.07.2024 №100-8986 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей, оскільки за встановлених обставин він не суперечить інтересам дітей. За таких обставин, виходячи з інтересів дітей та враховуючи, що в судовому засіданні було підтверджено належними і достатніми доказами, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, суд з урахуванням приписів ч. 6 ст. 19 СК України погоджується з вказаним висновком Органу опіки та піклування. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей суд відзначає, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідач [PERSON] зобов`язаний утримувати своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , батьком яких він є, суд вважає можливим стягнути з нього аліменти на утримання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч .3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч .2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік». Враховуючи те, що при позбавленні батьківських прав особи не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, вимога щодо стягнення з відповідача на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку (мінімальний розмір, передбачений законодавством) щомісячно та до досягнення дітьми повноліття, підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн, та на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved