Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності, без виділа в натурі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13 березня 1989 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, місце реєстрації шлюбу: міський відділ ЗАГС м.Синельникове Дніпропетровської області за актовим записом №56. 26 лютого 2019 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти сторонами набуто спірне майно, а саме: - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Опис майна: Житловий будинок А-1 загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 47,8кв.м., прибудова а2-1, сарай Г, навіс Д, вбиральня Б, літній душ В, огорожа №1-2. Згідно звіту про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 09 листопада 2023 року ринкова вартість становить 195 090 грн. 00 коп. без урахування ПДВ. Вищезазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто позивача та відповідача. 08 серпня 2023 року ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області справа №191/4520/19 затверджено мирову угоду від 30.03.2023, якою 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] без виділу в натурі, як спільна сумісна власніть подружжя за [PERSON] . Зустрічний позов ним поданий не був, а станом на 15 листопада 2023 рік оригінал правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами втрачено. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності, без виділа в натурі: - 1/2 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Опис майна: Житловий будинок А-1 загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м., прибудова а2-1, сарай Г, навіс Д, вбиральня Б, літній душ В, огорожа №1-2. Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ,є житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Опис майна: Житловий будинок А-1 загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м., прибудова а2-1, сарай Г, навіс Д, вбиральня Б, літній душ В, огорожа №1-2. Що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 11.12.1997 р. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.02.2019 року, що набрало законної сили 29.03.2019 року. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.08.2023 року затверджено мирову угоду, укладену 30.03.2023 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, міжпозивачем: [PERSON] (реєстраційний номер обліку картки платника податків [NUMBER] ; місце реєстрації: [ADDRESS] , та відповідачем: [PERSON] (реєстраційний номер обліку картки платника податків [NUMBER] ; місце реєстрації: [ADDRESS] ), згідно якої сторони визнали спільним майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Опис майна : Житловий будинок А-1 загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м., прибудова а2-1, сарай Г, навіс Д, вбиральня Б, літній душ В, огорожа №1-2. Згідно звіту про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями. Сторони домовились поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, без виділа в натурі, а саме визнати за [PERSON] : - 1/2 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Опис майна: Житловий будинок А-1 загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м., прибудова а2-1, сарай Г, навіс Д, вбиральня Б, літній душ В, огорожа №1-2.; - 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,0498 га, кадастровий номер 1213000000:01:309:0002, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розділу VІІ «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України вказаний кодекс регулює правові відносини, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року чинним був Кодекс про шлюб та сім`ю України. У зв`язку з цим, з огляду на час набуття сторонами права власності на спірне нерухоме майно (11.12.1997 року на житловий будинок) для вирішення спору щодо поділу спірного будинку суд застосовує норми Кодексу про шлюб та сім`ю України, який втратив чинність, але був чинним на момент виникнення спірних правових відносин. Згідно зі ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Згідно зі ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно ч. 2 ст. 29 КпШС поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до роз`яснень, що є у п.22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд виходить з презумпції рівності часток. Відповідно до статті 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу (стаття 29 КпШС). Отже, суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позивачем підтверджено, що спірне майно у вигляді житлового будинку, набуте сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнанням за позивачем право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved