Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і [INFO]. у них народився син [PERSON] . Сімейні стосунки позивача з відповідачем припинені в кінці 2014р. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.12.2016р. розірвано шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем, так як відповідач не проявляла ініціативи і бажання, щоб дитина проживала з нею. З 2014р. до повномасштабного вторгнення військ Російської Федерації на територію України позивач разом з сином проживав у м.Слов`янськ Донецької області. Відповідач проживала у м.Маріуполь і епізодично підтримувала телефонний зв`язок з сином, але це було формальне спілкування, так як вона не цікавилась його інтересами, навчанням, станом здоров`я, життєвими потребами та не брала участі у його матеріальному утриманні. З 2014р. по 2022р. відповідач двічі зустрічалася з сином, але ці зустрічі також мали формальний характер. Останній раз відповідач зустрічалася з сином у 2018р. Відповідач не піклується про сина, не проявляє заінтересованості у його подальшій долі, не цікавиться його успіхами в навчанні, не піклується про стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток сина та матеріально його не утримує. Відповідач самовільно усунулася від участі у вихованні дитини. Ухвалою суду від 01.08.2024р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.23). Ухвалою суду від 16.10.2024р. підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті (а.с.51). Позивач у судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви та просив суд її задовольнити. Вказав, що він не перешкоджав відповідачу спілкуватися з сином [PERSON] . Відповідач зустрічалася з сином останній раз у 2018р., а у 2020р. вона останній раз писала сину у соцмережі. З позовної заяви слідує, що місце проживання відповідача - [ADDRESS] , що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Інформація щодо відповідача в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб - відсутня. Тому, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вищезазначене, відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, заяв, клопотань, відзив до суду не подавала. Представник третьої особи органу опіки і піклування Новгородківської селищної ради Кіровоградської області Щербина В.С. у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову. Представник органу опіки і піклування Слов`янської міської військової адміністрації Донецької області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв, клопотань, пояснень до суду не подавав. Малолітній свідок [PERSON] , який був допитаний в судовому засіданні у присутності представника служби у справах дітей Новгородківської селищної ради Монастирської В.В., показав, що з 2022р. він разом з татом проживає у гуртожитку, що в с-щі Кам`янець . До 2022р. він проживав разом з татом у м.Слов`янськ. З мамою він спілкувався у 2018р. у м.Слов`янськ, так як вона один раз приїжджала до нього побачитись. У 2020р. мама йому один раз написала повідомлення у соцмережі "Інстаграм". Вказав, що він проживає з татом з того часу як себе пам`ятає, мама в його вихованні та житті участі взагалі не бере. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 2022р. вона проживає у гуртожитку в с-щі Кам`янець . Кожен день вона бачить сім`ю позивача, які також там проживають, але маму [PERSON] жодного разу не бачила, його вихованням займається батько. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знає позивача та його сина [PERSON] з 2018р., разом проживали в одному будинку в м.Слов`янськ, а зараз проживають в гуртожиткув с-щі Кам`янець . [PERSON] він ніколи не бачив та нічого про неї не чув. Дитину виховує тільки батько. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [INFO] народився [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , що відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 30.09.2011р. (а.с.6). Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.12.2016р. розірвано шлюб між сторонами, який був зареєстрований 04.06.2011р. Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.10). [PERSON] , [INFO] , навчається у Слов`янському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №15 Слов`янської міської ради Донецької області. Під час навчання дитини у початковій школі (2018р.-2022р.) його вихованням займалися батько, бабуся та дідусь. Мати участі у вихованні дитини не брала. На даний час вихованням дитини займається батько, який постійно цікавиться його успішністю та навчанням, постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Відомостей про матір заклад освіти не має (а.с.14,15,16). [PERSON] , [INFO] , проживав у м.Слов`янськ Донецької області разом з батьком [PERSON] та перебував на його утриманні. Мати не приймала участі у вихованні дитини (а.с.17 зворот). З липня 2022р. [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , братом, цивільною дружиною батька та її донькою у гуртожитку по [ADDRESS] . За період проживання у гуртожитку позивач проявив себе з позитивної сторони, гарний сім`янин, постійно займається вихованням синів та проводить вільний час з ними. [PERSON] забезпечений умовами для проживання та навчання (а.с.12,13,18). Місце перебування відповідача на даний час невідоме, а тому 11.06.2024р. позивач звернувся до відділення поліції №2 (м.Кропивницький) із заявою про розшук своєї колишньої дружини [PERSON] (а.с.19). З висновку органу опіки та піклування Новгородківської селищної ради від 14.10.2024р. слідує, що орган опіки та піклування Новгородківської селищної ради вирішив визнати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] (а.с.46-48). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. З роз`яснень викладених у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року вбачається, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд погоджується з доводами позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з 2022р. проживає з батьком [PERSON] , братом, цивільною дружиною батька та її донькою у гуртожитку в с-щі Кам`янець , а до цього він проживав з батьком у м.Слов`янськ. Останній раз [PERSON] бачив свою матір у 2018р., а у 2020р. вона йому написала у соцмережі. На даний час місце перебування відповідача невідоме. Жодних дій для спілкування з сином відповідач не вчинила, батьківські обов`язки відносно сина не виконує. Судом не здобуто доказів того, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин, а тому суд вважає, що вона умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Отже, є підстави застосувати остаточний захід впливу на відповідача - позбавити її батьківських прав, та роз`яснити їй ст.169 СК України про поновлення батьківських прав, якщо її поведінка докорінно зміниться. Судом встановлено факт винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, зокрема відповідач не займається вихованням дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини. Ці факти відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно роз`яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із змісту ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, то суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Підсумовуючи вищевикладене, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., який сплачено останнім за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. При цьому, суд відзначає, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, а тому судовий збір у сумі 1211,20 грн. за цією вимогою необхідно стягнути із відповідача у дохід держави.

Outcome: approved