Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] через представника -адвоката Лазарєву Ольгу Володимирівну звернулися до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити юридичний факт, що громадянка Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] та громадянин Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] є відповідно матір`ю та батьком [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Києві, Україна в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. В обгрунтування заявлених вимог заявники вказали, що вони громадяни Федеративної Республіки Німеччина з 25.10.2008 року по даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі. В результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , який має генетичну спорідненість із подружжям. Дитина народилася у КНП «Київський міський полговий будинок № 6» виконавчого органу Київської міської ради, про що було скадено відповідну виписку про новонародженого № 1177 від 19.05.2024. Громадянка України [PERSON] , яка надавала послуги сурогатного материнства на підставі Договору про сурогатне материнство, посвідченого приватним нотраусом Київського міського нотаріального округу Фоміною О. А. 24.11.2023, зареєстровано за № 5064 та народила дитину, надала свою письмову згоду-заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук Ю. М. від 22.05.2024, на те, щоб батьками народженої нею у м. Києві дитини чоловічої статі [PERSON] , який народився в результаті застосування репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком громадянином ФРН [PERSON] та генетичною матір`ю громадянкою ФРН [PERSON] , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини. Відповідно до заяви [PERSON] про визнання добровільної передачі дитини біологічних батькам у випадку сурогатного материнства, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук Ю. М. 27.05.2024 зареєстровано за № 2246, 2247, остання заявила про добровільну передачу народженої нею як сурогатною матір`ю дитини її біологічним батькам громадянину ФРН [PERSON] та громадянкою ФРН Лівчіц Регіні та відсутність у неї буль-яких прав на народжену дитину. 23.05.2024 Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про народження, у якому подружжя записано батьками дитини. Заявники посилаються на те, що звернення з даною заявою до суду обумовлене спеціальним для Федеративної Республіки Німеччина порядком реєстрації батьківства щодо дітей, народжених шляхом сурогатного материнства за кордоном. Так, Верховний федеральний суд ФРН у справі ХІІ ZB 320/17 від 20.03.2019 року, предметом розгляду у якій було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні частини 1 параграфу 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Відповідно до ч. 1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності» за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження. Таким чином, відповідно до законодавства ФРН, для оформлення батьківських прав заявників щодо їх дитини з урахуванням забезпечення як найкращих інтересів дитини, необхідно рішення компетентного суду України, яке б встановлювало юридичний факт батьківства заявників щодо їх дитини. Рішення суду України про встановлення юридичного факту батьківства заявників щодо їх дитини є єдиним документом, який необхідний для оформлення батьківських прав на території ФРН, тому, у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, встановлення цього факту іншими засобами є неможливим з огляду на вищевказані джерела права. Наявність такого рішення забезпечуватиме права заявників та дитини, зокрема матеріального забезпечення та піклування, а також права на повагу до сімейного життя, передбаченого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, дана заява подана з метою охорони прав подружжя та дитини на повагу до приватного та сімейного життя, а також, з метою створення умов для здійснення подружжям особистих немайнових прав щодо дитини в країні їх громадянства та постійного проживання. Ухвалою суду від 11.10.2024 заяву було залишено без руху. Представник заявників належним чином та у встановлений судом строк усунула вказані недоліки. Ухалою суду від 21.10.2024 відкрито провадження по справі в порядку окремого провадежння та призначено судове засідання. У судове засідання заявники не з`явилися, від представника заявників - адвоката Лазарєвої О. В. надійшла заява про розгляд заяви без її участі, вимоги заяви підтримала з підстав викладених у ній, та просила заву задовольнити. Заінтересована особа Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи, та встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За змістом ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що 25.10.2008 між громадянами Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, актовий запис № 1372, зареєстровано ДРАЦС Шарлоттенбург-Вільмерсдорф, Берлін, переклад документу з німецької мови на українську мову зроблено перекладачем Тереховлою Тетяною Сергіївно, 04.06.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко О. Л. засвідчено справжність підпису перекладача Терехової Тетяни Сергіївни, зареєстровано в реєстрі за № 198 (а. с. 154-156). Копія паспорту громадянки Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , преклад документу з німецької мови, англійської мови та французької мови на українську мову зроблено перекладачем Тереховлою Тетяною Сергіївно, 04.06.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко О. Л. засвідчено справжність підпису перекладача Терехової Тетяни Сергіївни, зареєстровано в реєстрі за № 1919 (а.с. 144-147). Копія паспорту громадянина Федеративної Республіки Німеччина [PERSON] , [INFO] , преклад документу з німецької мови, англійської мови та французької мови на українську мову зроблено перекладачем Тереховлою Тетяною Сергіївно, 04.06.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко О. Л. засвідчено справжність підпису перекладача Терехової Тетяни Сергіївни, зареєстровано за № 1920 (а.с. 148-151). [INFO] у заявників в Україні народився син [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Солом`янським відідлом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.05.2024, його батьками записані [PERSON] та Лівчіц Регіна громадяни Федеративної Республіки Німеччина, про що складено актовий запис № 1535 (а.с. 157). Дитина народилася у КНП «Київський міський пологовий будинок № 6» виконавчого органу Київської міської ради, про що було скадено відповідну виписку про новонародженого № 1177 від 19.05.2024 (а.с. 166-167). Громадянка України [PERSON] , яка надавала послуги сурогатного материнства на підставі Договору про сурогатне материнство, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фоміною О. А. 24.11.2023, зареєстровано за № 5064 та народила дитину, надала свою письмову згоду-заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук Ю. М. від 22.05.2024, зареєстровано в реєстрі за № 2131, на те, щоб батьками народженої нею у м. Києві дитини чоловічої статі [PERSON] , який народився в результаті застосування репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком громадянином ФРН [PERSON] та генетичною матір`ю громадянкою ФРН [PERSON] , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини. Відповідно до заяви [PERSON] про визнання добровільної передачі дитини біологічним батькам у випадку сурогатного материнства, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук Ю. М. 27.05.2024 зареєстровано за № 2246, 2247, остання заявила про добровільну передачу народженої нею як сурогатною матір`ю дитини її біологічним батькам громадянину ФРН [PERSON] та громадянкою ФРН [PERSON] та відсутність у неї буль-яких прав на народжену дитину (а.с. 164-165). Батьківство заявників громадянина ФРН [PERSON] та громадянкою ФРН [PERSON] , щодо дитини [PERSON] підтвержується результатом ДНК тестування, виданою Медичним центром «Мати і дитина», яким встановлено батьківство ймовірністю 99,9999999% (а.с. 162-163). Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 123 Сімейного Кодексу України, у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. У разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям (чоловіком та жінкою) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Народження дитини відбулося в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до вимог Наказу МОЗ України № 787 від 09.09.2013 «Про затвердження Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні», а реєстрація факту народження дитини була проведена відповідно до вимог ст.ст. 123, 133 Сімейного кодексу України та п. 11 глави 1 розділу ІІІ наказу Міністерства юстиції України №52/2 від 18.10.2000 р. Проте правом Федеративної Республіки Німеччини, громадянами якої є подружжя, сурогатне материнство заборонене, і в якості матері відповідно до параграфу 1591 Цивільного кодексу ФРН визнається лише жінка, яка народила дитину (сурогатна матір). Відповідно до ст. ст. 2, 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави - учасниці поважають та забезпечують всі права, передбачені цією Конституцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Верховний федеральний суд ФРН у справі XII ZВ 320/17 від 20 березня 2019 року, предметом розгляду у якій було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні частини 1 параграфу 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Тобто невизнання факту реєстрації матір`ю дитини в Україні Верховним судом ФРН обґрунтовується тим, що така реєстрація підтверджується не рішенням суду, а рішенням українського органу реєстрації актів цивільного стану, яке не відповідає змісту ч. 1 § 108 Закону «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності». Таким чином, наданими документами підтверджується, що зроблений в Україні актовий запис про матір та батька в реєстрі актів цивільного стану громадян, та видане на цій підставі свідоцтво про народження дитини не визнається в Німеччині як рішення компетентного органу України. Згідно змісту висновку, викладеного у рішенні Верховного суду ФРН XII ZB 320/17 від 20 березня 2019 року, таке невизнання свідоцтва про народження може бути усунено шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України за місцем народження дитини з винесенням відповідного судового рішення. Відповідно до ст. 4. Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Статтею 65 цього Закону передбачено, що встановлення батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Оскільки [PERSON] був народжений в Україні, тому до правовідносин щодо встановлення факту родинних відносин заявників та народженої дитини застосовується право України. Реєстрація факту народження дитини була проведена відповідно до ст. ст. 123, 133 Сімейного кодексу України та п. 11 глави 1 розділу ІІІ наказу Міністерства юстиції України №52/2 від 18.10.2000 р, а тому відсутні підстави ставити під сумнів правомірність запису в реєстрі актів цивільного стану про те, що громадянка ФРН [PERSON] є матір`ю дитини, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У рішеннях у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак, Суд також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що є достатньо підстав вважати, що громадяни Федеративної Республіки [PERSON] та [PERSON] є відповідно батьком та матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] . За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог в повному обсязі.

Outcome: approved