Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

До суду звернувся позивач із позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20 жовтня 2018 року було зареєстровано шлюб із відповідачкою. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач також зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є те, що останнім часом між ним та відповідачем немає взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги. З березня 2022 року їх сімейне життя погіршувалося, кожен має діаметрально протилежні погляди на життя, тому розлучення це єдиний вихід побудувати нове щасливе життя. Вони з відповідачем припинили сумісне проживання, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони спільне господарство не ведуть, спору про поділ майна та місце проживання неповнолітньої дитини на момент звернення до суду не мають. Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач надала суду заяву про визнання позову, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 20 жовтня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 341, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач стверджував, що спільне господарство сторонами разом не ведеться, проживають вони окремо, шлюбні стосунки фактично припинені. Відповідачем вказані обставини визнані. Спір про поділ майна між сторонами у справі на даний час відсутній. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у справі, а саме сума судового збору.

Outcome: approved