Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 15 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області, про що здійснено актовий запис № 44. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] , перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] , з 15 липня 2015 року. Шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області про що зроблено актовий запис № 44, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на його утриманні та вихованні. Дитина мешкає з позивачем - [PERSON] . Причиною розірвання шлюбу послужило те, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, відповідач не бажає продовжувати подальше сімейне життя, зважаючи на наявність нових стосунків, про що нею особисто було доведено до відома позивача. З 2024 року сторони не мешкають як подружжя. Шлюбні відносини припинені між ними. Непорозуміння у відносинах та нові відносини відповідача з іншою особою призвели до втрати почуттів один до одного. Спільного господарства не ведуть. Сторони намагались примиритися, але сумісне життя не склалося, тепер вони остаточно мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують, вважає, що їх шлюб існує формально, їх сім`я розпалася остаточно, а тому їх шлюб підлягає розірванню. Суперечки стосовно спільно придбаного майна у них немає. Аліменти на утримання неповнолітньої доньки станом на дату подання даної заяви стягувати не бажає. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, та вважає, що відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що, на його думку та з урахуванням вищевикладеного, є неприпустимим. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 14 листопада 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі, без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. 07 листопада 2024 року до суду надійшла заява за підписом представника відповідача - адвоката Старікова Є. О., в якій вказує, що відповідач [PERSON] визнає позов і не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 15 липня 2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області, серії [NUMBER] , актовий запис № 44 (а.с. 7). Від спільного подружнього життя у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серія [NUMBER] від 25 травня 2019 року (а.с. 8). Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб між ними є формальним, сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, а подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим і суперечить їхнім інтересам. Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Як вбачається із ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до платіжної інструкції № РАНР-МКН1-65А3-4370 від 15 жовтня 2024 року та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. З огляду на визнання позову до початку розгляду справи по суті та задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., та стягнення з відповідача на користь позивача іншої частини сплаченого судового збору, що становить 605,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved