Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

У травні 2024 року позивачка звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила усунути перешкоди у праві вільного володіння, розпорядження та користуванні нерухомим майном (квартирою), що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить їй на праві приватної власності на 1/12 частку вказаної квартири. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №1 від 24.01.2007 року номер №5-472, зареєстрованого в КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 30.01.2007 у реєстрову книгу за реєстровим №117, володіла правом власності на 1/12 частку житлової квартири за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що 04.01.2024 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.01.2024 року, спадкова справа №131/2023, зареєстровано в реєстрі №17, вона, як дочка [PERSON] , отримала у спадщину за заповітом право власності на 1/12 частку житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , яка скаладється з трьох житлових кімнат, загальною площею 80,70 кв.м., житловою площею 47,60 кв.м.. Вказує, що співвласниками квартири на даний час є: [PERSON] , який отримав право власності на 1/12 частку житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №1 від 22.01.2007, номер 5-406, яку передав своїй доньці [PERSON] ; [PERSON] , який отримав право власності на 1/12 частку житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №1 від 23.11.2006 року номер 5-6501, яку передав [PERSON] ; [PERSON] , яка отримала право власності на 1/12 частку житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №1 від 28.11.2006 року номер 5-6631; [PERSON] отримала право власності на 1/3 частку житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №3 від 16.08.2002 року номер 2-1960; [PERSON] отримала право власності на 1/3 частку житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом комунального майна Радянського району 02.06.1993 року, Дублікат №2. Зазначає, що є повноправною співвласницею вказаної квартири, але з моменту оформлення свого права власності на вказану спірну квартиру, позивачка позбавлена будь-якої можливості фізичного доступу до своєї квартири, так як співвласник вказаної квартири [PERSON] , без відома та згоди інших співвласників даного помешкання, у тому числі і без згоди позивачки, використовуючи всю площу вказаної квартири виключно у цілях вслансого збагачення, уклала договір оренди (найму) нерухомого майна, відповідно до якого у вказаній квартирі на платній основі тривалий час проживають сторонні особи. Крім того, співвласник вказаної квартири [PERSON] , відверто ігнорує звернення позивачки, відмовляється вирішити це питання мирним шляхом та надати позивачці та іншим співвласникам можливість повного доступу до вказаного спірного помешкання, чим грубо порушує права позивачки. Вказує, що більшу частину свого часу співвласник [PERSON] проводить за кордоном і за короткий проміжок часу її перебування на території України, зв`ячатися з нею для мирного вирішення спірного питання щодо користування даною квартирою не є можливим, на контакт йти відмовляється, телефонні дзвінки ігнорує, у зв`язку із чим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2024 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.07.2024 року представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що станом на 1993 рік за результатами приватизації власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках (по 1/3 квартири)були [PERSON] , його онук [PERSON] та колишня дружина онука [PERSON] - [PERSON] .. Зазначає, що 16.08.2002 року на підставі договору дарування відповідачка [PERSON] прийняла у дар від [PERSON] 1/3 частину квартири і з цього часу зареєстрована та проживає за вказаною адресою. Вказує, що на дату укладення договору дарування в квартирі фактично проживали [PERSON] і [PERSON] , оскільки на той час [PERSON] помер, а [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] покинула вказану квартиру. У подальшому право власності на 1/3 квартири, що належала померлому [PERSON] , набули в рівних частках по 1/12 квартири: дружина [PERSON] - [PERSON] , онук [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Зазначає, що 14.12.2007 року на підставі договору купівлі-продажу частини квартири [PERSON] придбала у [PERSON] 1/12 частину квартири, а тому остання є власницею 5/12 частини квартири. Вказує, що з моменту заселення відповідачки у вказану квартиру, жоден із співвласників або їх спадкоємців до лютого 2024 року в квартирі не з`являвся. Відповідачка з 2002 року проживає у вказаній квартирі одна, своєчасно і в повному обсязі сплачує комунальні послуги та інші платежі з утримання квартири та будинку, за власний рахунок робила ремонт в місцях загального користування, підтримуєв справному стані систему водопостачання та водовідведення у квартирі. Зазначає, що за цей час ані [PERSON] , ані позивачка [PERSON] квартиру не відвідували, будь-яких платежів на її утримання, ремонт чи сплату комунальних платежів не здійснювали. Крім того, 1/12 частина вказаної квартири, яка належить позивачці [PERSON] , становить 6,75 кв.м. загальної площі квартири, в тому числі 3,97 кв.м. житлової площі. Вказує, що позивачці було запропоновано продати свою частку квартири у спільному майні. Однак, позивачка заявила нереальну вартість своєї частки, у зв`язку з чим відповідач запропонувала визначити реальну ціну продажу та у законний спосіб запропонувати її всім співвласникам квартири. Крім того, відповідачка з 2002 року і по теперішній час постійно проживає у вказаній квартирі, в оренду не здає. У вересні 2023 року відповідачка тимчасово виїхала за кордон і на час відсутності у м. Києві дозволила своїм знайомим з м. Маріуполь тимчасово проживати у вказаній квартирі, які сплачували лише комунальні платежі, жодного договору оренди квартири відповідач не укладала, квартиру у цілях власного збагачення ніколи не використовувала. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві, та ухвалити відповідне рішення. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лавренюк С.М., зареєстрованого в реєстрі за №5-472, спадкоємицею частки майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , належної померлому на підставі дублікату -2 свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Радянського району м. Києва 02.06.1993, згідно з розпорядженням (наказом) №2366 від 01.06.1993, зареєстрованого в Київському МБТІ 02.11.2000 у реєстровій книзі №117. Вказана квартира в цілому складається з трьох житлових кімнат, загальною площею -80,70 кв.м, в тому числі житловою площею - 47,60 кв.м. Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна видане гр. [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна видане гр. [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна видане гр. [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (КП КМР «КМ БТІ») КВ-2023 №841 від 07.02.2023 року вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за: -1/3 частина [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом комунального майна Радянського району 02.06.1993, дублікат № [NUMBER] виданий згідно розпорядження Радянською районною державною адміністрацією № 340 від 10.08.2000, та зареєстрованого в Бюро 02.11.2000 за реєстровим № 117; -1/3 частина [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №3 16.08.2002 № 2-1960, та зареєстрованого в Бюро 20.08.2002 за реєстровим №117; -1/12 частини [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою№ 1 28.11.2006 № 5-6631, та зареєстрованого в Бюро 18.12.2006 за реєстровим №117; -1/12 частини [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою №1 22.01.2007 №5-406, та зареєстрованого в Бюро 26.01.2007 за реєстровим №117; -1/12 частини [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою №1 24.01.2007 № 5-472, та зареєстрованого в Бюро 30.01.2007 за реєстровим №117. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія [NUMBER] від 27.05.2022 року. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.01.2024 року, 1/12 частини квартири [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав від 04 січня 2024 року № 360836962. Так, зі змісту довідки Шевченківського УП ГУ НПУ в м. Києві від 23.02.2024 за результатами перевірки по зверненню [PERSON] вбачається, що позивач зверталася до управління поліції з приводу нібито неправомірних дій відповідачки. При цьому не встановлено даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення. Аналізуючи зміст наданих позивачем доказів суд приходить до висновку, що вони не можуть прийматися судом в якості належного та допустимого доказу вчинення перешкод у користуванні спірним нерухомими майном, оскільки з нього неможливо встановити, що, дійсно, [PERSON] чинила перешкоди [PERSON] у користуванні нежитловим приміщенням. Крім того, із наявних у матеріалах справи заперечень вбачається, що відповідачка категорично заперечує викладені позивачем у позові обставини та факт чинення нею перешкод у користуванні вказаної квартири. Такі відомості не були спростовані позивачкою. Будь-яких інших доказів того, що відповідачкою чиняться позивачці перешкод у користуванні спільною власністю, матеріали справи не містять. Таким чином, позивачкою не доведено факту вчинення їй з боку відповідачки перешкоди у користуванні спірним житлом. Крім того суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 405 ЦК України визначення місця в квартирі де може проживати позивач, належить до повноважень власника, тобто позивача, який є співвласником спірної квартири, оскільки право власності є непорушним та втручання у нього без законних підстав не допускається. Судом встановлено, що позивач не надав підтверджувальних доказів перешкоджання йому зі сторони відповідачки користування спірною квартирою, яка є його власністю також, зокрема шляхом проживання, надання ключів від вхідних дверей квартири. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом установлено, що у даному випадку виник спір між сторонами, які є співвласниками, щодо користування майном, яке є спільною сумісною власністю, а відтак позивач як співвласник не може втратити право користування таким майном. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначила, що на законних підставах має право користування належною їй часткою спірної квартири та така обставини не заперечується відповідачем, в той же час, позивачем не подано доказів того, що відповідачка позбавила її доступу до вказаної квартири, та можливості користуватись нею шляхом вчинення перешкод. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення перешкод позивачу у користуванні спірним майном. Крім того, обмежень у праві користування з боку відповідача судом також не встановлено. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача з підстав їх недоведеності. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, тому з відповідача на користь позивача не підлягають відшкодуванню судові витрати.

Outcome: dismissed