Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

15 травня 2024 року до Луцького міськрайонного суду волинської області надійшла позовна заява [PERSON] Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2024 року ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 (три тисячі) грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.11.2023 року. На даний час донька проживає з позивачкою, однак її доходу не вистачає на забезпечення належного утримання доньки. Відповідач на даний час проходить військову службу в Збройних Силах України і має можливість сплачувати більше коштів на утримання спільної доньки. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, тому присуджений судом розмір аліментів є недостатнім, а рівень витрат постійно зростає. Позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2024 року та стягувати з відповідача аліменти в часті в розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття дитини. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у даній справі. Ухвалою суду від 16 травня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у порядку письмового спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами справи. Ухвалою суду від 25 червня 2024 року постановлено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву від 10.06.2024 року у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю, мотивуючи тим, що їх спільний син [PERSON] перебуває на його утриманні, проживає разом з ним та повне матеріальне забезпечення сина здійснює він. Вказує, що він не несе відповідальності за невчасне перерахування військовою частиною аліментів на утримання доньки [PERSON] , так як військові частини на даний час є мобільними, місцезнаходження їх може змінюватися і це може призвести до затримки перерахування аліментів на рахунок виконавчої служби. Водночас, подав клопотання про зупинення провадження у справі, у якому просив зупинити провадження у справі на час перебування у складі Збройних Сил України. Представник позивача у письмових запереченнях на клопотання про зупинення провадження у справі від 11.06.2024 року просила відмовити, вказувала, що зупинення провадження у справі порушуватиме право дитини на належне утримання. Судом встановлені наступні обставини. У сторін є двоє дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2024 року було ухвалено стягувати з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в користь\~ [PERSON] аліменти\~на утримання\~малолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у твердій\~грошовій сумі,\~в розмірі\~ 3000\~(три\~тисячі)\~грн.\~щомісячно,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~починаючи з\~10.11.2023\~року (а.с.\~8-9). Син періодично проживає в батька, тому позивачка не зверталася до відповідача з позовом про стягнення з нього адіментів на утримання сина. Із довідки № 8 від 16.10.2023 року вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в гуртожитку № 6 Волинського національного університету імені Лесі Українки за адресою: [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Із довідки №413 від 03.09.2024 року вбачається, що [PERSON] відповідно до наказу Начальника [INFO] від 27.09.2023 року №226 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] (а.с. 83). Згідно довідки військової частини [NUMBER] №1740 від 03.09.2024 року про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням відповідач [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] , та його заробітна плата становить: в лютому 2024 року 123\~746,30 грн., в березні 2024 року 144\~266,79 грн., в квітні 2024 року 123\~746,30 грн., в травні 2024 року 166\~649,52 грн., в червні 2024 року 63\~079,63 грн., в липні 2024 року 110\~197,91 грн. (а.с. 84). Норми права застосовані судом. Згідно з ч.ч. 2, 3\~ст. 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 цієї статті держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд, на підставі\~ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 5\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 3\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1, 3\~ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно з ч. ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінка доказів та аргументів сторін. Одним із найважливіших правових документів, які стосуються захисту прав дітей, є Конвенція про права дитини. Україна також ратифікувала цю Конвенцію, взявши на себе зобов`язання докладати всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Дитина має право на піклування своїх батьків (стаття 7). ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року § 100). У постанові від 14.05.2020 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначав, що базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ щодо застосування ст. 8 ЄКПЛ, яка охоплює питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Рішенням у справі «М. С. проти України» (M. S. v. Ukraine, no. 2091/13, 11.07.2017) ЄСПЛ консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Враховуючи важливість принципу найкращих інтересів дитини, зважаючи на неодноразові посилання на цей принцип у тексті Конвенції про права дитини, проте відсутність чіткого визначення, Комітет з прав дитини ООН присвятив його тлумаченню Зауваження загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів. Цей документ слугує керівництвом при ухваленні рішень судами при розгляді спорів стосовно дитини й спрямований на ефективне здійснення Конвенції про права дитини та заохочення міжнародного співробітництва в галузі, охоплюваній цією Конвенцією (ст. 45). Для того, щоб домогтися коректної реалізації права дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів, необхідно ввести і застосовувати деякі орієнтовані на інтереси дітей процесуальні гарантії. У цьому сенсі концепцію найкращого забезпечення інтересів дитини можна розглядати як правило процедури (п. 85). Враховуючи вищенаведені положення законодавства та практику ЄСПЛ як джерело права, з огляду на те, що предметом позову є питання утримання дитини, суд дійшов висновку, що зупинення провадження у цій справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, яке, зважаючи на обставини ведення проти України агресивної війни та запровадження воєнного стану й оголошення мобілізації, може тривати понад розумний строк розгляду цієї справи, не забезпечить дотримання якнайкращих інтересів дитини. Крім того, відповідач у своєму клопотання не заперечує проти сплати аліментів. Отже, клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі буде порушувати якнайкращі інтереси дитини та не відповідатиме принципу верховенства права, а тому дане клопотання судом відхилене. Суд бере до уваги, що відповідач не скористався своїм правом на відзив. З документів, що надані до суду відповідачем вбачається, що він на даний час проходить військову службу та отримує грошове забезпечення, тобто відповідає ознакам працевлаштованої особи. Позивачка працевлаштована та отримує заробітну плату, проте розмір доходу за шість місяців склав 57 563 грн. 04 коп. з урахуванням податку (а.с. 13). Враховуючи, що відповідач отримує систематичний дохід у формі грошового забезпечення військовослужбовця, наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів, які він сплачує на утримання малолітнього сина, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу). Отримання малолітньою донькою сторін аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу відповідача, у сукупності із участю матері в утриманні сина, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved