Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

В провадженні Ковпаківського районного суду м.Суми перебуває вищезазначена позовна заява, згідно якої просить встановити факт утримання та самостійного виховання батьком [PERSON] , [INFO] , дитини [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син [PERSON] , [INFO] , 22.04.2013 судом ухвалене рішення про розірвання шлюбу сторін. Починаючи з 2012 та вже після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою їхній неповнолітній син [PERSON] залишився проживати разом із своїм батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] . Дитина [PERSON] проживає зі своїм батьком і до теперішнього часу, що підтверджується Актом про фактичне проживання осіб від 08.05.2023. Після розірвання шлюбу мати [PERSON] відповідачка [PERSON] віддалилася від сина, не провідує, не приймала та наразі не приймає участі у вихованні та утриманні і до теперішнього часу вони не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Відповідачка вдруге вийшла заміж, створила іншу сім`ю та не цікавиться життям сина. Позивач має достатній рівень доходу, забезпечив сину належні умови проживання та виховання, приділяє йому багато часу і за останні роки між ними склались теплі і дружні відносини. Як зазначає позивач встановлення факту самостійного виховання дитини та утримання потрібно йому для отримання певних пільг, для захисту прав та інтересів дитини, зокрема для належного лікування та оздоровлення, а також питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності для оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, та переміщення позивача та його дитини, зв`язку з чим він звернувся до суду з даною заявою та просить встановити факт утримання та самостійного виховання позивачем сина. Ухвалою судді від 06.07.2023 заяву залишено без руху і позивачу був наданий строк для усунення її недоліків. Після усунення недоліків шляхом сплати судового збору та надання позовної заяви в новій редакції ухвалою судді від 25.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 07.08.2023 від Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради надійшов лист відповідно до якого повідомляє, що рішенням виконавчого комітету СМР від 05.04.2023 №119 було відмовлено у визначенні місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком та просили розглядати справу, призначену на 11-00 21.08.2023 у відсутність. 14.08.2023 до суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву, в якому вона просить розглянути справу за її відсутності та повідомляє, що не заперечує проти фактів та обставин, які зазначені в позовній заяві [PERSON] та не заперечує проти задоволення позовної заяви. Ухвалою судді від 21.08.2023 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена для розгляду по суті на 11:00 17.10.2023. Протокольною ухвалою суду від 17.10.2023 слухання справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідачки на 11:00 21.11.2023. Ухвалою судді від 21.11.2023 зупинено провадження у справі №592/9247/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення фактів самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком та перебування дитини на утриманні батька до розгляду справи № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) Великою Палатою Верховного Суду. Ухвалою судді від 02.10.2024 відновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 10-00 18.11.2024 з викликом учасників провадження. В судове засідання 18.11.2024 позивач та його представник, будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явилася, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відповідачка та представники третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідачкою раніше надано відзив у якому не заперечує щодо задоволення позовних вимог та просила розгляну справу у її відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.05.2008. виконкомом Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.12) З позовної заяви вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у 2007 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №2395, а рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.04.2013 у цивільній справі № 591/1484/13 шлюб сторін розірвано. Відповідно до акта, складеного мешканецями квартири [ADDRESS] [PERSON] , № 54 [PERSON] та №69 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] мешкає [PERSON] , [INFO] та фактично проживає зі своїм батьком [PERSON] та зі своєю бабусею [PERSON] , з 2012 та по теперішній час ( а.с. 15) Згідно до витягу з протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Сумської міської ради від 28.02.2023 та рішення виконавчого комітету СМР від 05.04.2023 №119 відмовлено [PERSON] у визначенні місця проживання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що на момент виникнення спору між батьками щодо визначення місця проживання сина з одним із них, дитина досягла 15 років і має право самостійно приймати рішення щодо свого місця проживання (а.с.16-17 18). Відповідно до довідки від 14.06.2023 №30 Комунальною установою Сумською спеціалізованою школою I-IIIступенів №17 м.Суми, Сумської області, підписаної директором школи [PERSON] та класним керівником [PERSON] , батьківські обов`язки виконуються батьком [PERSON] , мати учня на зв`язок з учителями та класними керівниками не виходила жодного разу за весь період навчання (а.с. 19). Згідно довідки від 14.06.2023, яка видана ФОП [PERSON] проте [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує Народний хореографічний колектив DC «Artes» з 01.09.2021 по теперішній час, мати дитини, зі слів тренера не спілкувалася із ним та не приводить/забирає дитину з тренування (а.с. 20). Відповідно до довідки від 19.06.2023. № 31, підписаної директором ТОВ «Медсоюз+», що [PERSON] 19.12.2022 був на огляді у лікаря з приводу Ринотонзилофарингіту, на прийомі з дитиною був батько (а.с. 21). Зазначена адреса є зареєстрованим місцем проживання позивача [ADDRESS] , але до суду доказів на підтвердження зареєстрованого місця проживання дитини з батьком до суду не надано. На підтвердження наявності доходу та спроможності утримувати дитину позивач надав засвідчену лише своїм підписом довідку, згідно з якою він працює в ТОВ «БП-Моноліт» на посаді директора та його сукупний дохід за період з червня 2022 по травень 2023 склав 94700 грн. За своєю суттю спірні правовідносини є сімейними відносинами, які регулюються Сімейним кодексом України (далі СК України) та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до положень статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права та інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Статтею 19 ЦПК України визначено, що справи, що виникають, зокрема з сімейних правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). За приписами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З огляду на зазначене можна дійти висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, при цьому за змістом принципів змагальності (стаття 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) саме позивач повинен обґрунтувати та довести факт порушення або оспорення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Правовідносини батьків щодо визначення місця проживання дитини врегульовані статтею 160 СК України, частина перша якої визначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного заробітку, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З позовної заяви убачається, що після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати разом зі своїм батьком. За змістом позовної заяви спір щодо місця проживання дитини виник між сторонами у 2023, коли відповідачка заявила про намір забрати дитину та виїхати з нею за кордон до Польщі. Водночас жодних доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано, однак відповідачка у відзиві, зазначила, що на теперішній час не заперечує проти фактів та обставин, які зазначені в позовній заяві [PERSON] та не заперечує проти задоволення позовної заяви, також не посилалась на те, що будь-коли оспорювала місце проживання дитини чи вчиняла дії, спрямовані на його зміну, а факт безумовного визнання нею позову ще на стадії підготовчого провадження дає достатні підстави для висновку про відсутність між сторонами спору про місце проживання дитини. Вирішуючи вимоги позову про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів. Відповідно до положень статей 150, 151, 152, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За нормою статті 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Стаття 164 СК України визначає підстави, при існуванні яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, серед яких законодавець передбачив таку підставу як ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини. Право на утримання є одним із основних прав дитини, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже за змістом наведених законодавчих положень ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є обставинами, які належать до предмету доказування у справах про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини одним з батьків не відповідає визначеним сімейним законодавством способам захисту та само по собі не призводить до ефективного захисту сімейних прав та інтересів, на захист яких подано цей позов. З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed