Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року у цивільній справі №348/1831/24 позовні вимоги\~[PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення безпідставно набутих коштів задоволено частково. 08.11.2024 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Романишина Д.М. про ухвалення додаткового рішення у справі та вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Разом з відзивом на позовну заяву представник відповідача подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Зазначив, що до позовної заяви не додано документів, що визначені законом на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги. Також не надано доказів укладеного договору між адвокатом і клієнтом на надання правничих послуг, переліку правничих послуг, які представник надав позивачу, вартості таких наданих правничих послуг. Звертає увагу на незначну складність справи, вважає що вартість заявлених правничих послуг є значно завищеною. Вважає, що підстав для стягнення витрат немає, отже такі витрати не підлягають задоволенню. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Зі змісту\~ст. 270 ч. 4 Цивільного процесуального кодексу України, вбачається, що сторони або інші учасники справи викликаються в судове засідання для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення лише в разі необхідності. Неприбуття у судове засідання осіб, як були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У зв`язку з цим, згідно з ч.2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, додані до заяви документи, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного. Рішенням Надвірнянського\~районного суду\~Івано-Франківської\~області від\~06\~листопада 2024\~року у\~цивільній справі\~№348/1831/24\~позовні \~ [PERSON] \~ до\~ Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Дебт\~Форс» про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню\~та повернення\~безпідставно набутих\~коштів задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 82033 від 12.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., та стягнуто із ТОВ «Дебт Форс» на користь\~ [PERSON] в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса безпідставно набуті кошти у розмірі\~20473,81 грн. та стягнуто судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до ч. 1-3 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При ухваленні рішення від 06.11.2024 року у справі №348/1831/24 суд не вирішив питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки даних про ці витрати у розпорядження суду не було подано. У судовому засіданні 06.11.2024 року представник позивача - адвокат Романишин Д.М. повідомив суд, що докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду в порядку, передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України. Отже, протягом зазначеного строку адвокат Романишин Д.М. зробив відповідне клопотання та протягом п`яти днів після ухвалення рішення подав до суду докази понесених позивачем [PERSON] витрат на правничу допомогу. У позовній заяві представник позивача зазначив, що попередній розрахунок суми витрат позивача за надання правничої допомоги становить 8000,00 грн. До заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги від 18.04.2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Романишиним Д.М., відповідно до розділу 3 цього договору, оплата наданих послуг адвокатом відбувається у формі гонорару, розмір якого не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Відповідно до детального опису робіт (виконаних послуг) слідує, що адвокатом Романишиним Д.М. надані послуги з правничої допомоги позивачу [PERSON] у сумі 8000, 00 грн., згідно переліку: усна консультація з клієнтом з метою підготовки матеріалів справи для подання позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 400,00 грн., складання адвокатського запиту № 139/07/24 від 05.07.2024 в фінансову службу в/ч [NUMBER] -600,00 грн., складання адвокатського запиту № 140/-7/24 від 05.07.2024 приватному нотаріусу Кушніру О. - 600,00 грн., складання заяви про забезпечення позову -1000,00 грн., складання клопотання про витребування доказів судом 1000,00 грн., складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 3400,00 грн., представництво інтересів позивача в судовому засіданні (за судове засідання 06.11.2024) -1000,00 грн. Крім того, долучив адвокатський запит № 139/07/24 від 05.07.2024 в фінансову службу в/ч [NUMBER] та адвокатський запит №140/-7/24 від 05.07.2024 приватному нотаріусу Кушніру О.В. Також представником позивача надана квитанція про сплату грошових коштів № 014/11/2024 від 08.11.2024 про сплату позивачем [PERSON] на користь адвоката Романишина Д.М. суми у розмірі 8000,00 грн. за надання правничої допомоги у цивільній справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Матеріали справи містять також ордер про надання правничої допомоги [PERSON] та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я [PERSON] . Таким чином, суд встановив, що представник позивача - адвокат Романишин Д.М. наддав належні докази на підтвердження понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 8000,00 грн. При цьому суд вважає, що понесені відповідачем витрати є реальними та необхідними у зв`язку з наданням правничої допомоги позивачу у справі. Представник позивача просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 8 000,00 грн., разом з тим, суд враховуючи визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, беручи до уваги заперечення представника відповідача щодо неспівмірності такої суми з участю адвоката у даній категорії справ, вважає за доцільне задовольнити цю вимогу частково та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. На думку суду, саме такий розмір витрат на правничу допомогу відповідає принципу справедливості та розумності судових рішень. На підставі викладеного,

Outcome: partial