Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

24 червня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , у якій остання прохає, шлюб зареєстрований 30 червня 2022 року Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), між нею [PERSON] , [INFO] , та ним [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 117, - розірвати; після розірвання шлюбу її прізвище залишити « [PERSON] »; стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути аліменти на утримання його дружини [PERSON] , в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років; розглядати справу у порядку спрощеного провадження за правилами ст. 279 ЦПК України та без участі позивачки. Позов обґрунтований тим, що позивачка перебуває у шлюбі з відповідачем з 30.06.2022 та проживали однією сім`єю до квітня 2024 року, але через сварки і непорозуміння припинили шлюбні відносини. Водночас, відповідач є батьком малолітнього сина подружжя, але ухиляється від належного утримання дитини і матеріальної допомоги добровільно не надає. Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 702694 від 23.07.2024, відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Ухвалою від 06 серпня 2024 року позов прийнятий до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 18.11.2024 року сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Представником позивачки подано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом речення 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Нестерове Красноокненського району Одеської області, та [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Свічкареве Кобеляцького району Полтавської області, перебувають у шлюбі, укладеному 30.06.2022, зареєстрованому Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), свідоцтво [NUMBER] (а.с. 7). Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] (а.с.8), який проживає разом з позивачкою, що підтверджено довідкою старостинського округу № 4 виконавчого комітету Білицької селищної ради (а.с.9) окремо від відповідача. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки в цьому конкретному випадку, це суперечило б інтересам щонайменше позивача, яка не хоче продовжувати подружні стосунки з відповідачем та миритися категорично не бажає, та враховує позицію відповідача про визнання позову. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачкою категорично не бажає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу є неможливим. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина 3 статті 115 СК України). Сторони не виявили бажання змінювати прізвища після розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, відсутність інформації про інших утриманців, а також, враховуючи визнання ним заявлених позовних вимог, вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини щомісячно в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення цього судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини 4 статті 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, відсутність інформації про інших утриманців, а також, враховуючи визнання ним заявлених позовних вимог, вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років щомісячно в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі позову та досягненням дитиною трьохрічного віку. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує наступне. Позивачкою заявлено три позовні вимоги: немайнового характеру про розірвання шлюбу, за яку нею сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн, та дві вимоги майнового характеру про стягнення аліментів, від сплати судового збору за якими позивачка звільнена відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Також позивачкою понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень, які підтверджені відповідним розрахунком витрат, договором про надання правничої допомоги, актом приймання-передачі правничих послуг та квитанцією до прибуткового ордера № 72/1 від 24.06.2024 (а.с.10-13). Відповідачем подано заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 50% судового збору, сплаченого нею за подання позову в частині розірвання шлюбу, в інші 50% судового збору повернути позивачці з державного бюджету. Також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за вимогами про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті за подання позову щодо цих вимог, тобто, 605,60 грн. Також з відповідача на користь позивачки слід стягнути підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved