Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 25.01.2021 розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу із 2021 року і по даний час проживають разом із нею та перебувають на її повному утриманні. Водночас відповідач з дітьми не зустрічається, у їх вихованні участі не бере та матеріально не забезпечує. При цьому вона жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми вона не чинить. Позивач вказує, що відповідач не бере участі у долі дітей, натомість вона побоюється, що відповідач в подальшому буде зобов`язувати повнолітніх дітей, здійснювати за ним догляд. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Копію позовної заяви з додатками надіслано до Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради та зобов`язано, протягом одного місяця, надати суду висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 31.10.2024 судом зареєстровано висновок органу опіки та піклування - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 30.10.2024 №1653 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протокольною ухвалою суду від 18.11.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що вона з березня 2022 року проживає разом з дітьми за межами України в Італії. При цьому вона не перешкоджає відповідачу спілкуватись з дітьми, а діти самі не захотіли із ним спілкуватись та заблокували його український номер телефону. На даний час діти перебувають на її утриманні та її чоловіка, а відповідач участі у житті дітей не бере. Представник позивача [PERSON] - адвокат Заводовська М.Л. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Крім того вказала, що відповідач [PERSON] не бере участі у житті дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не спілкується із ними, а також не сплачує аліменти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив з приводу позовних вимог та зазначив, що він бажає спілкуватись із дітьми та брати участь у їх вихованні, однак вони відмовляються, при цьому причину діти йому не пояснюють. На даний час він участі у вихованні дітей не бере, проте бажає із ними спілкуватись, з приводу чого має намір звернутись у Службу в справах дітей для встановлення графіку спілкування із дітьми. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без присутності органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 25.01.2021 у справі № 509/2257/20 розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28.06.2008 Жеребківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області України та [PERSON] , [INFO] , що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.04.2012 Жеребківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області України. Як вбачається із характеристики на молодшу медичну сестру операційного блоку КНП «ТМКЛШД» [PERSON] , видану 16.09.2021 КНП «Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги», [PERSON] працює на посаді молодшої медичної сестри операційного блоку з 01.07.2021 по теперішній час. За період перебування на посаді зарекомендувала себе позитивно. При виконанні своїх функціональних обов`язків дисциплінована, добросовісна, визначається спокійним, урівноваженим характером, прихильною до людей, за що заслужила повагу хворих та працівників лікарні. 16.07.2021 [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] виданим 16.07.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ). Відповідно до довідки № 2132 від 17.09.2021 виданої ДП «Наш дім 3» ПП «Наш дім», [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та разом із нею зареєстровані: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини також вбачаються із акту обстеження житлових умов заявника [PERSON] від 20.09.2021. Згідно заяви [PERSON] від 11.06.2024, останній не заперечує проти проживання в його квартирі за адресою: [ADDRESS] його дочки [PERSON] та її дітей [PERSON] і [PERSON] . 18.17.2021 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 18.12.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ). Органом опіки і піклування суду надано висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1653 від 30.10.2024. Відповідно до висновку органу опіки і піклування суду щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1653 від 30.10.2024, орган опіки і піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З висновку вбачається, що мати дитини, [PERSON] , на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилася, не повідомила про причини своєї відсутності, про час та дату засідання повідомлялася у встановленому порядку. На засідання комісії 30.08.2024 від представника матері - адвоката Заводовської Марії Любомирівни надійшла заява про відкладення розгляду питання про позбавлення батьківських прав. 27.09.2024 на засідання комісії з питань захисту прав дитини представник матері не з`явилася та не повідомила причини своєї відсутності. Батько дитини, [PERSON] , на засіданні комісії повідомив, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] . Вказав, що останнім часом спілкується із дітьми рідше через те, що зараз вони перебувають за кордоном. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дітей у матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Так, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто, що він систематично, незважаючи на заходи попередження та впливу, не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Суд зауважує, позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення відповідача [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Натомість у судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомив, що бажає спілкуватись із своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та брати участь у їх вихованні. На переконання суду, саме налагодження стосунків між батьком та дітьми буде відповідати інтересам неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , адже [PERSON] проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із ними. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18.12.2008, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем [PERSON] , які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Окрім цього, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки і піклування суду надано висновок, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1653 від 30.10.2024, орган опіки і піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку не відповідатиме інтересам дітей тає недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків свідомо, а в даному випадку винна поведінка відповідача [PERSON] , не встановлена, як і не встановлено свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками відносно своїх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, слід відмовити. Поряд з цим, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed