Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про стягнення коштів за договором позики. Позовну заяву мотивував тим, що 17 вересня 2020 року він уклав з відповідачкою договір позики у вигляді боргової розписки, згідно якої відповідачка взяла у нього в борг 4800 доларів США під 20 % річних та зобов`язалася повернути кошти до 25.04.2022 року. У вказаний строк відповідачка взяті зобов`язання не виконала, а лише 10 липня 2023 року частково повернула борг у сумі 2000 доларів США. На час подання до суду, борг [PERSON] перед позивачем складає 8880 доларів США, а саме за період з 17.09.2020 по 10.07.2023 7520 доларів США, за період з 11.07.2023 по 04.06.2024 3360 доларів США. На вимоги позивача повернути борг відповідачка не реагує, що спонукало його звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідачки позовні вимоги визнав частково у сумі 4340,5 доларів США, що по курсу на дату звернення до суду у національній валюті складає 175709,08 грн. У поясненнях навів розрахунок вказаної суми, та пояснив, що після закінчення строку на який надана позика, проценти не нараховуються, про що свідчить практика Верховного Суду. Дослідивши надані сторонами докази, вислухавши позивача, його представника, представника відповідачки, суд дійшов до наступного. Відповідно до копії розписки від 17 вересня 2020 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 4800 доларів США під 20 % відсотків. Згідно копії іншої розписки від 10.07.2023 року [PERSON] повернула частину боргу у сумі 2000 доларів США [PERSON] . З пояснень позивача, офіційно по-батькові у нього в документах не вказано, оскільки він є громадянином ФРН. В судовому засіданні представником відповідачки факт отримання в борг коштів за даною розпискою визнано. Також сторонами у судовому засідання підтверджено суду, що відсотки вказані у розписці потрібно вважати річними, а частина боргу за іншою розпискою дійсно була повернута позивачу. Відносини, що склалися між сторонами регулюються нормами цивільного законодавства (Цивільного кодексу України далі ЦК України), які регулюють отримання позики. Так, ч.1 ст.1046, ч.2 ст.1047 ЦК України визначено, що За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Право на отримання процентів позикодавцем від позичальника передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Таким чином відповідачка відповідно до умов укладеного договору між сторонами зобов?язана повернути позивачу борг у сумі 4800 доларів США з сплатою 20 відсотків річних від суми боргу до 25 квітня 2022 року. У строк вказаний у розписці кошти не були повернуті, отже відповідачка не виконала своїх обов`язків. 10.07.2023 року було повернуто частину боргу 2000 доларів США. По розрахунку позивача борг відповідачки на час звернення до суду становить 8800 доларів США, а саме за період з 17.09.2020 до 10.07.2023 7520 доларів США, та за період з 11.07.2023 по 04.06.2024 33600 доларів США. Представником відповідача наведений інший розрахунок, яким проценти 20 відсотків річних розраховані в межах строку дії договору та згідно підрахунку загальний борг з урахуванням повернутої суми становить 4340,5 доларів США. Суд вважає, що продовження нарахування річних процентів, визначених договором для основної суми боргу після спливу строку позики є безпідставним, оскільки законодавством передбачено окремі санкції за прострочення грошового зобов`язання. Про це свідчить практика Верховного Суду, викладена у його постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, яка викладена щодо кредитного договору. Проте, договір позики та кредитний договір має одну й ту ж правову природу, так як ч.2 ст.1054 ЦК України вказано, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави (щодо позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відтак, виходячи з даних позицій, борг відповідачки перед позивачем слід рахувати наступним чином: за 106 днів у 2020 році 20 відсотків від суми боргу складає 278,03 доларів США, за 366 днів у 2021 році 960 доларів США та за 115 дів у 2022 році сума боргу по відсотках складає 302,47 доларів США, а всього 1540,5 доларів США. Разом борг та проценти складають 4800 + 1540, 5=6340,5 доларів США на час закінчення дії договору. З даної суми відповідачкою було повернуто 2000 доларів США, а отже сума боргу на даний час становить 6340,5 2000 = 4340, 5 доларів США, які і підлягають стягненню на користь позивача з відповідачки. Понесені витрати сторін судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно до задоволенню вимог відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дані витрати є обґрунтованими наданими суду документами та відповідають складності цивільної справи та ціні позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial