Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

30 вересня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому останній просить суд розірвати шлюб між сторонами. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 05 червня 2019 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Причиною розірвання шлюбу є відмінність поглядів на життя та припинення фактичних шлюбних відносин з березня 2024 року. 01 жовтня 2024 року судом отримано дані щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] , [INFO] , згідно з якою останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 02 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду,\~ відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного з призначенням судового розгляду на 28 жовтня 2024 року. Через неявку відповідача в судове засідання, призначене на 28 жовтня 2024 року, останнє судом відкладено на 19 листопада 2024 року. 19 листопада 2024 року на адресу\~ суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відсутності, у якій остання просила суд задоволити позов та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом своєчасно. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 05 червня 2019 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Причиною розірвання шлюбу є відмінність поглядів на життя та припинення фактичних шлюбних відносин з березня 2024 року. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати справі за сплату судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved