Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

В липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Марин-Фінанс? (надалі по тексту - ТОВ ?ФК ?Марин-Фінанс?) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило суд стягнути з [PERSON] на свою (ТОВ ?ФК ?Марин-Фінанс?) користь заборгованість за кредитним договором CL-237482: -строкове тіло у розмірі 144 809, 26 грн.; -прострочене тіло у розмірі 60 044, 41 грн.; -строкові відсотки розмірі 12 910, 01 грн.; -прострочені відсотки у розмір 118 879, 16 грн.; -витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 листопада 2019 року між АТ ?Кредобанк? та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-237482, відповідно до якого, банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Банк, зі свого боку взяті на себе зобов?язання виконав у повному обсязі. Однак, відповідач, взяті на себе зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складає 336 639, 84 грн., з яких: строкове тіло у розмірі 144 809, 26 грн.; прострочене тіло у розмірі 60 044, 41 грн.; строкові відсотки розмірі 12 910, 01 грн.; прострочені відсотки у розмір 118 879, 16 грн. 08 листопада 2023 року між АТ ?Кредобанк? та ТОВ ?ФК ?Марин-Фінанс? було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, відповідно до якого ТОВ ?ФК ?Марин-Фінанс? отримало право вимоги за кредитним договором № CL-237482від 13 листопада 2019 року, укладеним з відповідачем. Відповідач в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що 13 листопада 2019 року між АТ ?Кредобанк? та [PERSON] укладено Кредитний договір № CL-237482, відповідно до якого, банк зобов?язався надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов?язався використати кредит на цілі, вказані у Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Відповідно до п.2.1, 2.2. Кредитного договору, сума кредитного договору складає 250 000, 00 грн., дата видач кредиту 13 листопада 2019 року. Згідно п.2.3 строк (термін) кредитування - 60 місяців терміном до 12 листопада 2024 року. Позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку, вказаного в п.2.5. кредитного договору на поточні потреби в сумі 250 000, 00 грн., на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий у Відділенні вул.. Маршала Тимошенка, 21, копус 5 ПАТ ?кредобанк? у м. Київ (МФО325365) (п.2.4 кредитного договору). Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів. Всього позичальник зобов?язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 8 953 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця (п. 6.2 Кредитного договору). 13 листопада 2019 року між АТ ?Кредобанк? та [PERSON] було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № СL-237482, відповідно до умов якого сторони погодили змінити порядок погашення заборгованості позичальника за Кредитним договором шляхом підписання нового графіку платежів, який позичальник зобов?язався неухильно дотримуватися, при цьому сторони погодили, що за Кредитним договором встановлюється термін повернення кредиту до 12 листопада 2025 року. 08 листопада 2023 року між АТ ?Кредобанк? та ТОВ ?ФК ?Марин-Фінанс? було укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, відповідно до якого ТОВ ?ФК ?Марин-Фінанс? отримало право вимоги за кредитним договором № CL-237482від 13 листопада 2019 року, укладеним з відповідачем. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов?язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов?язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов?язанні. Згідно з додатком № 1 до договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року до ТОВ ?ФК ?Марин-Фінанс? перейшли права вимоги до відповідача за кредитним договором № CL-237482 від 13 листопада 2019 року, заборгованість за яким становить 336 639, 84 грн (а. с.19). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов?язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України ?Про бухгалтерський облік та фінансову звітність?. Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20 та інших. Як зазначає позивач при зверненні до суду з позовом, заборгованість [PERSON] складає 336 639, 84 грн., з яких: строкове тіло у розмірі 144 809, 26 грн.; прострочене тіло у розмірі 60 044, 41 грн.; строкові відсотки розмірі 12 910, 01 грн.; прострочені відсотки у розмір 118 879, 16 грн. Однак, позивач не надав суду доказів видачі відповідачу кредиту у відповідності до положень п.2.4, 2.5 Кредитного договору. Відповідач в судове засідання не з?явився, не підтвердив факт отримання кредитних коштів. Із досліджених судом документів, наданих з боку позивача не вбачається, доказів, які б свідчили про видачу грошових коштів [PERSON] , відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору. Матеріали справи не містять меморіальний ордер про перерахування коштів на рахунок відповідача. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, хоча навіть операції в електронному виді можуть та мають бути підтверджені певними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача, як апріорі істинну, тільки тому, що позивачем є фінансова установа, законом не встановлено і у суду таких повноважень немає. При цьому обов?язок доказування покладений на учасників справи. Так, правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України, це не є обов?язком суду. Тобто, стверджуючи про факт надання відповідачу кредитних коштів, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу коштів у заявленому позивачем розмірі, тому відсутні підстави їх стягнення. До того ж, сам по собі розрахунок заборгованості, долучений до матеріалів справи, не є доказом наявності заборгованості. Згідно Закону України ?Про споживче кредитування? - максимальна сукупна сума штрафів і пені за порушення споживачем виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розмір подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу матеріали справи не містять. Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed