Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

14.10.2024 р. до провадження Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/5311/24 вирішено стягувати з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Встановлений розмір аліментів позивач вважає завищеним, адже наразі він на контрактній основі проходить військову службу, має потребу у придбанні спорядження. Позивач витрачає кошти на оренду приміщення. Крім цього, вказує, що має борги у фінансових установах, які необхідно сплачувати, що створює для нього додатковий фінансовий тягар. Також позивач вказав на наявність рішення Біляївського районного суду Одеської області у справі 496/4869/23 про стягнення з нього 127 623,77 грн. Стосовно позивача розглядається справа №461/6804/24 щодо стягнення заборгованості 170 000 грн. У сукупності наявних проваджень з урахуванням вказаного рішення Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/5311/24 загальна сума до стягнення складає 77,5% від його доходу. 01.11.2024 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, де вказано, що встановлений розмір аліментів, а саме частина, відповідає встановленому закону розміру аліментів на дитину, хоча і не забезпечує в повному обсязі всі потреби дитини на даний час. Після прийняття судом наказу, позивач ще жодного разу несплачував визначений розмір, хоча знає що відповідач не просто перебуває удекретній відпустці по догляду за дитиною, а також знаходиться на 35 тижні вагітності другою дитиною від позивача, та потребує допомоги від чоловіка у якості аліментів. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. На переконання представника відповідача, упозовній заяві позивача відсутні жодні обставини, які б надавали підстави длязменшення розміру аліментів, з огляду на що представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явився.18.10.2024 р. від представника позивача - [PERSON] , на адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 21.10.2024 року у задоволенні заяви представника позивача - [PERSON] , про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на дитину - відмовлено у зв`язку із відсутністю виключних обставин для здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача 12.11.2024 року надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила ухвалити рішення з урахуванням наданого відзиву відповідно до діючого законодавства. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/5311/24 вирішено стягувати з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Встановлений розмір аліментів позивач вважає завищеним, адже наразі він на контрактній основі проходить військову службу, має потребу у придбанні спорядження. Позивач витрачає кошти на оренду приміщення. Крім цього, вказує, що має борги у фінансових установах, які необхідно сплачувати, що створює для нього додатковий фінансовий тягар. Також позивач вказав на наявність рішення Біляївського районного суду Одеської області у справі 496/4869/23 про стягнення з нього 127 623,77 грн. Стосовно позивача розглядається справа №461/6804/24 щодо стягнення заборгованості 170 000 грн. Як результат, позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/4 на 1/8 частину заробітної плати щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положення ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного судуУкраїни від 15.05.2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексуУкраїни при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів»роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192СКУкраїни зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Суд критично ставиться до тверджень представника позивача про наявність у позивача інших фінансових зобов`язань як на підставу для зменшення розміру аліментів, адже такі зобов`язання не можуть використовуватись як довод для зменшення належного для утримання дитини розміру матеріального забезпечення. На переконання суду, у такому випадку інтереси дитини мають бути першочерговими. Слід звернути увагу у даному випадку, що відповідач не просто перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а також знаходиться на 35 тижні вагітності другою дитиною від позивача, та потребує допомоги від чоловіка у якості аліментів. Суд також звертає увагу, що необхідність придбання спорядження, хоч і є неоціненно важливою складовою проходження військової служби, не є періодичним платежем. До суду надано докази того, що таке спорядження вже придбане, а тому включення витрат до майбутніх періодів є некоректним. Також, розгляд справи №461/6804/24 щодо стягнення заборгованості 170 000 грн. не вказує на наявність у позивача фінансових зобов`язань, адже рішення по вказаній справі ще не прийнято. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд не вбачає зміну матеріального стану у платника аліментів, тобто у позивача, а тому вважає, що його вимоги щодо зменшення розміру аліментів не є обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed