Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся [PERSON] , до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] , є колишньою дружиною позивача та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач вже понад 15 років не проживає за вказаною адресою, квартирою не цікавиться, її речей за зареєстрованим місцем проживання не має, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не приймає. З урахуванням викладеного просить суд визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2023 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених в позові підстав. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини поважності неявки суд не повідомила. Від представника третьої особи Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Від третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник ОСББ «Бажана 5» в судовому засіданні зазначив, що наразі вищевказана квартира не приватизована, за вказаною адресою прописано 8 осіб, вказав, що відповідача не бачив жодного разу. В подальшому в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 335 від 09.03.1987 року вбачається, що [PERSON] , надано право на зайняття жилого приміщення площею 43,8 кв. м., в квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю родиною: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 25.09.2023 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , не проживає з 2004 року по теперішній час, про що свідчать [PERSON] , та [PERSON] . Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК УРСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно статтею 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71,72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Таким чином, оскільки відповідач у вищевказаній квартирі не проживає понад 15 років, не сплачує комунальні послуги, будучи зареєстрованою у ній, що порушує права та законні інтереси позивача. Належних доказів на підтвердження факту не проживання відповідача у спірній квартирі з поважних причин з 2004 року в судовому засіданні не встановлено, на даний час відсутня будь-яка домовленість між позивачем та відповідачем на право користування житловим приміщенням, позивач несе витрати по його утриманню, які нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved