Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., посилаючись на те, що постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 02.10.2023 у справі №278/3764/23 його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді\~штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Позивач ознайомився із відеозаписом, який міститься в матеріалах вказаної справи №278/3764/23, та встановив, що його товариш [PERSON] за обставин зазначених в постанові суду від 02.10.2023 керував транспортним засобом, однак з метою уникнення адміністративної відповідальності, використовуючи його персональні данні, представився поліцейським як [PERSON] та при цьому, працівники поліції не перевірили достовірність повідомленої інформації та не перевірили будь-яких інших документів для встановлення особи, відносно якої складали адміністративний матеріал, що призвело до того, що відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №168267. Постановою Житомирського апеляційного суду від 25.03.2024 скасовано постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 02.10.2023 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вказаною постановою апеляційного суду встановлено, що 30.07.2023 о 10:30 год. транспортним засобом БМВ318, державний номерний знак [NUMBER] , позивач не керував. Позивач вказує, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності через незаконні та непрофесійні дії поліцейських ВП №1 ЖРУП ГУНП в Житомирській області, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у очевидно необґрунтованому звинуваченні у вчиненні правопорушення. Завдана шкода спричинила негативні переживання, відчуття несправедливості, пригнічення, невдоволення, невпевненість та недовіру до правоохоронних органів. Постановою Богунського ВДВС у місті Житомирі ЦМУ МЮ (м. Київ) від 30.11.2023 було відкрито виконавче провадження №73421530 на підставі постанови суду від 02.10.2023 та було накладено арешт на відкриті банківські рахунки позивача, а також позбавлено його права керування транспортними засобами. Позивач звертає увагу суду на те, що у зв`язку із протиправністю дій працівників поліції йому завдані додаткові проблеми та незручності протягом п`яти місяців, зокрема, внаслідок незаконного позбавлення його права керування транспортними засобами він вимушений був користуватись громадським транспортом, з метою запобігання притягнення в подальшому до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а також був вимушений витрачати особистий час та кошти з метою доведення своєї невинуватості. Ухвалою від 02.07.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 34). 17.07.2024 від представника відповідача ГУНП в Житомирській області надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з тим, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Представник відповідача зазначив, що інспектор сектору реагування патрульної поліції ВП №1 Житомирського РУП Бухалевич Д.О., який складав постанову серії БАД №552151 від 31.07.2023 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, не належить до посадових осіб Національної поліції, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, до органів досудового розслідування, прокуратури, суду, а тому не є спеціальним суб`єктом учасників правовідносин, на діяльність якого поширюється дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивачем не підтверджено спричинення відповідачами йому моральної шкоди (а.с. 41-47). 28.08.2024 від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача вказав, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Казначейство несе цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових осіб та службових осіб інших органів державної влади або уособлює державу або Державний бюджет. Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідача ДКСУ чи її територіального органу (а.с. 49-56). В судове засідання повідомлені належним чином сторони та їх представники не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак позивач в позовній заяві просив суд провести розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу тринадцятого частини другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Судом зі змісту постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 02.10.2023, постановленої у справі №278/3764/23, встановлено, що відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №168267 від 30.07.2023 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді\~штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік (а.с. 5). 17.11.2023 Житомирським районним судом Житомирської області надіслано постанову від 02.10.2023 для виконання до Богунського ВДВС у місті Житомирі та Відділу поліції №1 ЖРУП ГУНП в Житомирській області (а.с. 8, 9). 30.11.2023 старшим державним виконавцем Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Блажиєвською Л.В. відкрито виконавче провадження №73421530 на підставі постанови №278/3764/23, виданої 02.10.2023 про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 17000 грн. (а.с. 10-11). Постановою Житомирського апеляційного суду від 25.03.2024 скасовано постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 02.10.2023 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Судом апеляційної інстанції встановлено, що особа, яка 30.07.2023 о 10:30 год. керувала автомобілем «БМВ318», д.н.з. [NUMBER] не [PERSON] (а.с. 6). Статтею 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі статті 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Відповідно до статей\~2,\~4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі - Закон) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадку,\~зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі №6-2203цс15 вказано, що "відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування". Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), де вказано, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17 (провадження №61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі №303/7352/18 (провадження №61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі №591/1001/17 (провадження №61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі №166/1222/20 (провадження №61-9003св21), від 20 грудня 2021 року у справі №215/7147/20 (провадження №61-14357св21), від 19 жовтня 2022 року у справі №465/6045/20 (провадження №61-421св22). Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина перша ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з подальшими змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням інших обставин справи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Також присуджені у відшкодування моральної шкоди суми мають бути адекватними настільки, наскільки це потрібно та не бути інструментом безпідставного збагачення. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17, викладені в постанові від 07.03.2023 у справі №289/865/21. Суд відповідно до положень\~статті 82 ЦПК України\~враховує, що постановою Житомирського апеляційного суду\~від 25.03.2024 встановлено відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу. Враховуючи ту обставину, що під час розгляду справи позивачем відповідно до ст.\~12,\~81 ЦПК України\~не було доведено суду наявності завданої йому моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, суд, з урахуванням того, що розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та наявності підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органом у цій справі є Головне управління\~Національної\~поліції\~в Житомирській\~області (дії посадових осіб яких призвели до безспірного стягнення коштів). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16). Питання про розподіл інших судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що судовий збір не справляється у випадку, передбаченому п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а тому покладає дані судові витрати на рахунок держави. На підставі наведеного вище,

Outcome: partial