Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач, позивач за первісним позовом) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач, відповідач за первісним позовом), у якій просив усунити перешкоди у спілкуванні з дитиною, малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , встановити спільну опіку та визначити місце проживання дитини з батьком згідно графіку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони 22 травня 2004 року зареєстрували шлюб. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (надалі за текстом - [PERSON] ), та син [PERSON] , [INFO] (надалі за текстом - [PERSON] ). З січня 2024 року сторони спільно не проживають, шлюб між ними не розірвано. Під час шлюбу сторонами було придбано дві квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на які зареєстроване за відповідачем: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , в якій на теперішній час проживає відповідач та [PERSON] , а також однокімнатну квартиру [ADDRESS] , в якій проживає мати відповідача, [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] ). Позивач офіційно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично зараз проживає у двохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю мамою, яка потребує догляду. 02.04.2024 року позивач отримав копію позовної заяви про стягнення з нього на користь відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше прожиткового мінімуму на утримання [PERSON] , щомісячно до досягнення ним повноліття. Водночас, позивач зазначає, що за домовленістю з відповідачем саме він здійснює витрати на утримання [PERSON] , на підтвердження чого надає копії чеків та переписки з відповідачем. Позивач зазначає, що є матеріально забезпеченим, має постійну стабільну заробітну плату, якою може забезпечити проживання дитини, з листопада 2019 року працює на посаді інженера з охорони праці в ТОВ «Бюро вин», з місця роботи має позитивну характеристику, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Відповідно до Акту обстеження від 11.04.2024 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, квартира облаштована всіма необхідним меблями та побутовою технікою, санітарний стан відповідає нормі, створені умови для проживання дитини: облаштована окрема кімната з комп`ютером, шафою та етажеркою. Позивач бере активну участь у житті сина, займається його вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Водночас, відповідач не погоджується на проживання [PERSON] разом з позивачем, ігнорує пропозиції щодо встановлення спільної фізичної опіки над дитиною, останнім часом почала створювати перешкоди у спілкуванні з дитиною, встановлювати умови для зустрічей та спілкування позивача з сином. Вказані обставини негативно впливають на психологічний стан [PERSON] , який постійно знаходиться в пригніченому стані, у зв`язку з чим, позивач звернувся до психолога. За результатами психодіагностичного обстеження від 05.04.2024 року психологом [PERSON] встановлено, що [PERSON] має тісну, надійну прив`язаність та позитивну прихильність до батька, висловлює особисте бажання й надалі проживати зі своїм батьком та боїться втратити можливість спілкування з ним. Рекомендовано відповідачу відкорегувати власну поведінку щодо спілкування з сином, врахувати бажання дитини про вирішення питання про графік спілкування з батьком, оскільки воно носить ознаки її особистих вражень та переконань. У зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди щодо місця проживання [PERSON] , позивач звернувся до суду з даним позовом, просив зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з [PERSON] , встановити сторонам спільну фізичну опіку над [PERSON] з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків у такому порядку: один тиждень з позивачем, один тиждень з відповідачем. 01 травня 2024 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 07 травня 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 29.05.2024 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. У відзиві стверджує, що жодних перешкод для спілкування позивача з сином нею не створювалось. Зазначила, що на початку квітня 2024 року нею було подано до Подільського районного суду міста Києва позов про розірвання шлюбу з позивачем та визначення місця проживання [PERSON] . До подання зазначеного позову спору щодо спільного спілкування з сином у сторін не існувало. Між нею та позивачем склалися неприязні стосунки, проте останній безперешкодно спілкується та бачиться з сином, телефонує, приїжджає і забирає сина із школи, після чого вони вільно проводять разом 3-4 години, кожні вихідні батько возить сина на рибалку чи інші розваги. Разом з тим, відповідач має сумніви в належному вихованні та догляді позивача за їхніх малолітнім сином. Посилається на те, що позивач не переймається станом здоров`я сина чи його лікуванням, особливими потребами у харчуванні, не знає, які медичні дослідження потрібні дитині, до яких лікарів потрібно звертатися. Крім того, позивач неприпустимо спілкується з відповідачем в присутності дітей, демонструє хамську поведінку та вживає нецензурну лексику. Вважає, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , відсутні належні умови для проживання [PERSON] , оскільки в одній двох кімнат квартири проживає матір [PERSON] , а в іншій - сам позивач. Відповідач також зауважила, що здійснювати витрати на утримання сина позивач почав лише у зв`язку з наміром звернутися до суду з даним позовом, проте, навіть зазначені ним витрати є у кілька разів меншими за її витрати на утримання [PERSON] . Крім того, зазначила, що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , були придбані не за спільні кошти подружжя, а за кошти, отримані від продажу [PERSON] власної квартири. 29.05.2024 року відповідачем було подано клопотання про допит у якості свідків психолога [PERSON] та [PERSON] 30.05.2024 року відповідач подала зустрічний позов, в якому просила визначити наступний спосіб участі батька у вихованні дитини: надати можливість кожного дня, по можливості батька, забирати сина із ніколи га проводити з сином 3 години, потім приводити додому; першої та третьої суботи місяця брати сина до себе на вихідні з 14:00 год до 10:00 годин без присутності матері; провідувати дитину та бачитися з дитиною без присутності мазері з 14:00 год до 10:00 год у святкові дні (день народження дитини, день народження батька, Новий рік, Різдво); надати дозвіл на необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною; у разі, якщо в день, призначений для побачень з батьком, дитина хворіє, мати має надати батьку можливість зустрітись за місцем перебування дитини або домившись про інший день їх спілкування. Вимоги зустрічного позову відповідач обґрунтовує тими ж самими обставинами, які вже буле викладені нею у відзиві на первісну позовну заяву. 17.06.2024 року позивачем подано відповідь на відзив на первісну позовну заяву. Щодо заперечень відповідачки про те, що вона ніколи не забороняла та не створювала перешкод у спілкуванні дитини з позивачем, позивач зазначив, що змушений просити дозволу у відповідача про зустріч з дитиною у визначений відповідачем час без врахування його побажань, інколи спілкування позивача з дитиною можливе лише телефоном. Разом з відповіддю на відзив позивачем подано клопотання про допит у якості свідків психолога [PERSON] , спільної доньки сторін [PERSON] та її чоловіка [PERSON] . Протокольною ухвалою суду 18 червня 2024 року було задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків, ухвалено викликати для допиту в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Протокольною ухвалою суду частково задоволено клопотання відповідача про виклик та допит свідків, ухвалено викликати для допиту в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] 19.06.2024 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод позивачу у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом із сином та встановити тимчасовий, на час розгляду справи по суті, графік особистих побачень позивача з дитиною. 10 липня 2024 року ухвалою суду у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. 11.07.2024 року відповідачем було подано клопотання про долучення до матеріалів справи висновку за результатами психологічного дослідження щодо [PERSON] , складеного спеціалістом [PERSON] 04.07.2024 року та про допит [PERSON] в судовому засіданні в якості свідка. 15 серпня 2024 року відповідач подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи висновку за результатами психологічного дослідження щодо [PERSON] , складеного 14.08.2024 року, клопотання про допит в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , та [PERSON] , а також про допит в судовому засіданні малолітнього [PERSON] за відсутності сторін. Протокольною ухвалою суду від 15 серпня 2024 року прийнято зустрічний позов відповідача до позивача про визначення місця проживання дитини, долучено до матеріалів справи висновок за результатами психологічного дослідження щодо [PERSON] , складеного 14.08.2024 року, частково задоволено клопотання відповідача про виклик та допит свідків, ухвалено викликати для допиту в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] 11 вересня 2024 року Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації звернулась до суду із заявою про приєднання до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.08.2024 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . 12 вересня 2024 року представник позивача - адвокат Патрик Г.Г. подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просила продовжити строк надання відзиву на зустрічну позовну заяву, як пропущений з поважних причин, та відмовити в задоволенні зустрічного позову, витребувати у Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації висновок комісії від 28.08.2024 року щодо можливості спільного почергового проживання [PERSON] з кожним з батьків. У відзиві зазначає, що позивач за первісним позовом неодноразово пропонував вирішити всі питання у позасудовому порядку, в тому числі, укласти договір про сплату аліментів, встановити графік зустрічей з дитиною, вирішити питання про поділ спільного майна. Проте, сторонами так і не було досягнуто згоди щодо встановлення графіку зустрічей з сином, водночас, відповідач за первісним позовом зверталась до органів Національної поліції із заявами про застосування щодо позивача за первісним позовом заборонного припису, а також про притягнення його до адміністративної та кримінальної відповідальності у зв`язку із вчиненням ним домашнього насилля. Вважає зустрічний позов необґрунтованим та безпідставним, та за тих обставин, що між сторонами склалися неприязні стосунки, виконання рішення у випадку задоволення таких позовних вимог буде фактично неможливим. Разом з відзивом представник позивача за первісним позовом подала клопотання про призначення по справі № 758/5064/24 судово-психологічної експертизи за участю обох батьків та дитини. Протокольною ухвалою суду від 12 вересня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача за первісним позовом про призначення судово-психологічної експертизи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. 22 травня 2004 року сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 22.05.2004 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї (т. 1, а. с. 199). [INFO] у зазначеному шлюбі народився [PERSON] , батьком якого є позивач, а матір`ю - відповідач, підтвердженням чого є копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.12.2014 року (т. 1, а. с. 11). Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року по справі № 758/1623/24, яке набрало законної сили 17 червня 2024 року, шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до Акту обстеження від 11.04.2024 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, квартира облаштована всіма необхідним меблями та побутовою технікою, санітарний стан відповідає нормі, створені умови для проживання дитини: облаштована окрема кімната з комп`ютером, шафою та етажеркою. За вказаною адресою зареєстрований та постійно проживає позивач (т. 1, а. с. 24). Позивач з 05.12.2019 року працює на посаді начальника відділу охорони праці товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро вин», згідно з характеристикою з місця роботи від 19.04.2024, за час роботи проявив себе як працелюбний та відповідальний працівник, дисциплінарні стягнення та порушення трудової дисципліни відсутні (т. 1, а. с. 26). Позивач під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, станом на 11.04.2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія» та довідкою МВС України ВР-002513857 (т. 1, а. с. 32, 34). Відповідач з червня 2023 року працює медичною сестрою-анестезіологом в товаристві з обмеженою відповідальністю «Медклінік», згідно з характеристикою від 20.05.2024 року за час роботи проявила себе відповідальним та сумлінним працівником, користується повагою колег, зауважень щодо роботи не відзначалось. (т. 1, а. с. 111). Згідно з наданими витягом ВР-000955334 з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», медичною довідкою серії 10ААЗ № 001756 від 18.05.2024 року про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, сертифікатом серії ААЗ № 0017575 від 18.05.2024 року про проходження профілактичного наркологічного огляду, відповідач станом на 04.05.2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має, психіатричних та наркологічних протипоказань до виконання роботи з прекурсорами, наркотичними та психотропними речовинами у неї не виявлено (т. 1, а. с. 112-114). Як вбачається з відповіді № 106/02/257/44 від 16.04.2024 року Ліцею № 257 «Синьоозерний» Подільського району міста Києва на адвокатський запит представника позивача адвоката Г.Г. Патрик, позивач бере активну участь у шкільному житті [PERSON] : відівідує шкільні збори, привозить та забирає дитину зі школи, відповідач також активно бере участь у шкільному житті сина: спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини, приводить та забирає дитину зі школи. Дитина завжди охайна, доглянута, регулярно відвідує заняття (т. 2, а. с. 11). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.08.2024 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , вирішено вважати за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з відповідачем, рекомендувати визначити позивачу порядок та спосіб спілкування з сином [PERSON] за бажанням дитини, після занять боксом та у вихідні дні за домовленістю. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановлення спільної фізичної опіки над дитиною. Відповідач заперечувала існування перешкод для позивача у спілкуванні з сином, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, подала зустрічний позов, в якому просила визначити спосіб участі батька у вихованні дитини на підставі графіку, який передбачає право позивача щоденно проводити час з сином, брати сина до себе на вихідні без присутності відповідача, бачитися з сином без присутності відповідача у святкові дні, а також необмежено спілкуватися з сином засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування. У відповідності до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що «судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів». У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22) вказано, що при визначенні участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми. Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей. Суд бере до уваги також і те, що спір щодо участі батька у вихованні сина викликаний конфліктами, неприязними відносинами, які залишились між колишнім подружжям, про що неодноразово зазначалось сторонами справи та виявлялось у документах по суті справи та при спілкуванні сторін в судових засіданнях . За положеннями частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них проживатиме малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновки органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17). Згідно зі ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом було встановлено, що обоє батьків працевлаштовані, за місцем роботи характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають і мають належні умови для проживання дітей з ними. Крім того, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, суд встановив, що дитина має прихильність до обох з батьків. Судом також береться до уваги, що позивач матеріально забезпечений, працює, має наміри та бажання спілкуватися і брати участь у вихованні дитини. Разом з тим, матеріально-побутове забезпечення батьків не є визначальним, а оцінюється в сукупності з іншими критеріями, зокрема ставленням батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків щодо виховання дитини, особистою прихильністю дитини до кожного з них, віком дитини, а також з огляду на найкраще забезпечення інтересів дитини Разом з тим, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що встановлення спільної фізичної опіки сторін не сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів малолітнього [PERSON] , виходячи з наступного. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] суд враховує, що обома батьками створено умови для проживання дитини, батьки серйозно ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, а також враховує прихильність дитини до обох з батьків; адже обоє батьків, а не лише один із них, повинні бути авторитетом для дитини та формувати її світогляд, та жоден із них не повинен бути наділений пріоритетним правом на піклування, проживання, спілкування та виховання з дитиною. Разом з тим, суд зазначає, що обставини, на які посилається позивач, тобто створення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною, не впливають на визначення місця проживання дитини, а надають йому право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дітей. Крім того, судом було встановлено, що відповідач створила більш сприятливі умови для проживання дитини, оскільки у квартирі, в якій вона мешкає, є окрема облаштована кімната для сина, в якій він проживає сам, в той час як позивач проживає у двокімнатній квартирі разом зі своєю матір`ю, яка до того ж за станом здоров`я потребує догляду. Щодо висновків наданих за результатами психодіагностичного обстеження (а.с.15-20) та за результатами психологічного обстеження (а.с.173-194), допитані у судовому засіданні психологи [PERSON] та [PERSON] підтримали складені ними висновки, та детально роз`яснили методику проведення складеного кожною з них висновку психологічного обстеження дитини [PERSON] . Показання свідка [PERSON] , яка є донькою сторін, суд оцінює критично, з огляду на наявний у Подільському районному суді м. Києва її позов до сторін про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, про що така повідомила у судовому засіданні. Суд бере до уваги наданий Службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.08.2024 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , згідно з яким вирішено вважати за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з відповідачем, рекомендувати визначити позивачу порядок та спосіб спілкування з сином [PERSON] за бажанням дитини, після занять боксом та у вихідні дні за домовленістю. Як вбачається із зазначеного висновку, малолітній [PERSON] проживає разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач та відповідач не можуть дійти згоди з ким із них проживатиме син. На засіданні комісії позивач пояснив, що вони разом з відповідачем прожили 21 рік, після припинення стосунків з`явилися перешкоди у спілкуванні з сином, зокрема, був випадок, коли він не бачив сина протягом тижня. Відповідач зазначила, що не чинить перешкод у спілкуванні з сином позивачу, який щодня бачиться і спілкується з сином. Висловила занепокоєння щодо забезпечення позивачем належного догляду за сином в питанні дотримання встановленої останньому за станом здоров`я дієти. Малолітній [PERSON] на засіданні висловив бажання проживати разом з відповідачем, а з позивачем проводити час після занять боксом. Вислухавши думку членів комісії з питань захисту прав дитини, пояснення дитини та батьків, проаналізувавши зібрані матеріали вирішили вважати за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з відповідачем, рекомендувати визначити позивачу порядок та спосіб спілкування з сином за бажанням дитини, після занять боксом та у вихідні дні за домовленістю. Суд враховує висловлену [PERSON] думку, надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини, та забезпеченню найкращих інтересів дитини, а не інтересів та бажань батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В ході судового розгляду було встановлено, що відповідач також не заперечує проти спілкування батька з сином, лише наполягає на дотриманні графіку такого спілкування і недопущення самовільної зміни місця проживання дитини. Крім того, в судових засіданнях сторона позивача не наполягала на встановленні спільної фізичної опіки та не заперечувала проти проживання [PERSON] з відповідачем за умови затвердження запропонованого відповідачем графіку спілкування позивача з дитиною, який забезпечуватиме достатню участь позивача спілкуванні з сином та у його вихованні дитини, та дотримання такого графіку з боку відповідача. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів, судом не встановлено жодних перешкод для спілкування батька з дитиною. Відповідач, хоча й належним чином займається вихованням та утриманням дитини, однак, перешкоджаючи позивачу у спілкуванні із сином, позбавляє його як належної опіки і виховання з боку батька, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. При цьому, суд виходить з того, що визначення місця проживання малолітньої дитини з одним з батьків не позбавляє іншого можливості піклуватися про дитину, бачитись з нею, спілкуватись, брати участь в її житті, проявляти батьківську любов. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, з урахуванням зазначених вище норм права, судової практики, а також встановлених обставин у справі, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог первісного та зустрічного позовів, а відтак, вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] разом з відповідачем за адресою проживання останньої, встановити позивачу спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином таким чином: безперешкодні щоденні спілкування із [PERSON] з урахуванням графіка навчання дитини засобами телефонного, електронного чи іншого зв`язку, зокрема шляхом відеодзвінків, у будь-який день з 9.00 год до 21.00 год за умови, що таке не порушує режиму дитини та процесу здобування освіти; особисті зустрічі позивача з сином після занять у школі не менше трьох годин з врахуванням думки дитини, без присутності матері, за місцем фактичного проживання дитини або батька, в рекреаційних зонах та місцях загального відпочинку і дозвілля тривалістю, визначеною за погодженням з дитиною, з обов`язковим інформуванням матері про це, та за умови, що такі особисті зустрічі не порушують режиму дитини та процесу здобування освіти; надати можливість позивачу зустрічатися та спілкуватися з сином першої та третьої суботи кожного місяця з 12:00 год. до 20:00 год. без присутності матері; надати можливість позивачу щорічно зустрічатися та спілкуватися з сином не менше трьох годин, без присутності матері (в залежності від бажання сина), у день народження сина, день народження позивача, на Новий рік, на Різдво; позивач забирає та повертає сина за місцем його постійного проживання з відповідачем; у разі, якщо дитина хворіє, то відповідач має надати позивачу можливість зустрітись за місцем перебування дитини або домовитись про інший день їхнього спілкування. Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial