Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

27 грудня 2023 року позивачка звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання трьох дітей: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , малолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, з 27 грудня 2023 року і до досягнення повноліття кожної з дочок. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають трьох дочок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При цьому найменша донька - [PERSON] , має І групу інвалідності. У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа № 753/1654/22 про розірвання шлюбу. Позивачка вказує, що проживає разом з дітьми. Зазначає, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень життя дітей позивачка самостійно забезпечити не може, тому батько як здорова та працездатна людина, зобов`язаний утримувати дітей. Відповідач інших неповнолітніх дітей не має, стан здоров`я дозволяє батьку працювати та отримувати дохід. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 січня 2024 року було відкрито провадження. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2024 року справу вирішено передати за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Справа надійшла до Дарницького районного суду м. Києва 09 вересня 2024 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2024 року справу розподілено на суддю Дарницького районного суду м. Києва Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2024 року справу прийнято до провадження, призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судове засідання на 16 жовтня 2024 року. У судове засідання 16 жовтня 2024 року з`явилась позивачка в режимі відеоконференції. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив не надав. Про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Разом з тим, під час підключення позивачки до відеоконференції виникли технічні проблеми, що унеможливлювали її участь у судовому засіданні. Згідно із ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи. З огляду на зазначені вище обставини розгляд справи було відкладено до 31 жовтня 2024 року. У судове засідання 31 жовтня 2024 року з`явилась позивачка в режимі відеоконференції. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив не надав. Про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Під час підключення позивачки до відеоконференції виникли технічні проблеми, що унеможливлювали її участь у судовому засіданні, у зв`язку із чим розгляд справи було відкладено до 15 листопада 2024 року. У судове засідання 15 листопада 2024 року сторони не з`явились. Про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. 15 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» позивачкою подана заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки не повідомив, відзив не надав. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 24 квітня 2024 року, яку він просить суд взяти до уваги та яка була надіслана 25 квітня 2024 року відправником « [PERSON] » на офіційну електронну адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області, що є належним та правомірним способом звернення до суду. Проте, процесуальний документ, який надсилається до суду таким способом, має бути підписаний кваліфікованим електронним підписом відповідача. Однак, заява [PERSON] такого підпису не містить. Використання електронного цифрового підпису врегульовано Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», згідно зі статтею 1 якого автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. Відповідно до ч. 6 ст. 18 зазначеного Закону кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Звернення фізичної особи (за виключенням адвокатів та інших, передбачених пунктом 10 Положення про ЄСІТС осіб) до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Судувід 13.09.2023 № 204/2321/22. Враховуючи, що вищезазначена заява [PERSON] не підписана кваліфікованим електронним підписом, окрім того, надіслана з електронної скриньки третьої особи, суд у такому випадку не може ідентифікувати особу відповідача. Отже, при розгляді справи не бере до уваги зазначену заяву. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 21 червня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21 червня 2008 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26 листопада 2008 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 липня 2013 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 грудня 2017 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області відповідно. Діти проживають з матір`ю. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст.51 Конституції України). Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо наданих позивачем доказів на підтвердження стану здоров`я [PERSON] , [INFO] , суд зазначає таке. Позивачем до позовної заяви долучені копії медичних висновків медичних установ Федеративної республіки Німеччина. Згідно з ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 червня 2019 у справі № 910/4473/17. Письмові докази (медичні висновки) надані позивачем з українським перекладом. Разом з тим, такий переклад не містить відомостей про перекладача, справжність підпису перекладача на перекладі не засвідчений нотаріусом тощо. Отже, суд не може встановити вірність перекладу медичних документів та без сумнівів визначити, що ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, з огляду на що визнає їх неналежними та не бере до розгляду при ухваленні рішення. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його неповнолітніх дітей, суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність посилань з боку відповідача на його незадовільний стан здоров`я, відсутність посилань відповідача на наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження: стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності або відсутності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України суду не доводились. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей. Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина. Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено і ураховуючи все вище зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від запропонованого позивачем розміру аліментів, який відповідає положенням ч. 5 ст. 183 СК України, тобто становить 1/2 частину від всіх доходів платника аліментів на утримання трьох дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що позов подано до суду 27 грудня 2023 року, саме з цієї дати позивачка має право на стягнення аліментів. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved