Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , 2011 р.н., та [PERSON] , 2017 р.н., у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину з 01.01.2023 і до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати покласти на боржника. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 01 липня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб не розірвано. В даному шлюбі вони мають малолітніх дітей: [PERSON] , що народився [INFO] , та [PERSON] , що народилася [INFO] . Проживають з відповідачем окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Діти проживають з нею та з грудня 2022 знаходяться на повному її утриманні. Допомогу на утримання дитини батько не надає. Вона неодноразово зверталась до відповідача за фінансовою допомогою, відповідач повідомлений про те, що діти відвідують гуртки, що нею в повному обсязі покриваються основні та додаткові виграти на дітей. У зв?язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України, з метою забезпечення безпеки дітей, нею було прийняте рішення про переміщення до Івано-Франківської області. З грудня 2022 жодних коштів на утримання дітей вона не отримувала. Вважає, що нею було вжито достатньо заходів щодо прохання відповідача брати участь у вихованні дітей, зокрема, і сплатою аліментів проте, відповідач від їх сплати ухиляється. Оскільки тенденція до покращення ситуації щодо належного фінансового утримання дітей відповідачем відсутня, з метою захисту інтересів дітей, вважає за необхідне звернутися до суду. Достовірних даних щодо розміру доходів відповідача не має. Позивачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задоволити. Розгляд справи просить проводити без її участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 24). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою суду від 21.10.2024 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, відповідача викликати в судове засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. 14.11.2024 позивачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задоволити. Розгляд справи просить проводити без її участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивача суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 01.07.2016, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] \~від 01.07.2016 (а.с. 8). Від шлюбу у сторін по справі народилися діти: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвами про\~народження серії\~ [NUMBER] \~від 28\~лютого 2020\~року та № [NUMBER] від 27 вересня 2016 року (а.с. 10, 12). Позивачка разом із дітьми фактично проживають за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 9, 11, 13). Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні їх малолітніх дітей. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що дочка [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та син [PERSON] , [INFO] , проживають з нею. Відповідач проживає окремо та на сьогоднішній день не надає коштів на утримання дітей, відмовляється добровільно сплачувати аліменти в розмірі, встановленому законом. Від відповідача будь-яких заперечень чи спростувань з приводу викладених у позові обставин до суду не поступало, а тому суд бере до уваги доводи позивачки про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, останнім не надано. З огляду\~на викладене,\~суд приходить\~до переконання,\~що з\~відповідача на\~користь позивачки\~слід стягнути\~аліменти на\~утримання малолітніх\~дітей в\~розмірі 1/3\~частки всіх\~видів заробітку\~відповідача щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~до досягнення\~дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Що стосується стягнення аліментів за минулий період суд зазначає наступне. Згідно зі ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191\~СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Зважаючи, що відповідачем не спростовано твердження позивачки про те, що вона неодноразово зверталась до нього за фінансовою допомогою та нею було вжито достатньо заходів щодо сплати ним аліментів, проте [PERSON] ухиляється від надання утримання дітей, що підтверджується зверненням до суду з вказаним позовом, беручи що уваги, що позивачка разом із дітьми з 19.04.2024 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та проживають в м. Калуш, суд вважає, що позовні вимоги, в частині стягнення аліментів на дітей за минулий період, а саме: з 01.01.2023, є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Таким чином позов слід задоволити в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.\~430\~ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 289, 430 ЦПК України, суд

Outcome: approved