Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - Слостін А.Г. з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Згідно заявлених вимог, представник позивача просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» заборгованість за кредитним договором №1010 від 18.10.2012 року у розмірі: 598 902,01 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що між позичальником [PERSON] та ПАТ «Український Професійний Банк» 18 жовтня 2012 року був укладений кредитний договір № 1010, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 285 000,00 грн на строк до 10 жовтня 2022 року зі сплатою 24% річних за строковий кредит та 48,0% річних у разі порушення строків повернення кредиту. Представник позивача зазначає, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 285 000,00 грн. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк та [PERSON] уклали договір поруки №1010-1 від 18 жовтня 2012 року, банк та [PERSON] уклали договір поруки 1010-2 від 18 жовтня 2012 року, банк та [PERSON] уклали договір поруки 1010-3 від 18 жовтня 2012 року. 02 березня 2020 року між ПАТ «Український Професійний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» було укладено Договір №80/2 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. 02 березня 2020 року, за реєстровим №328, відповідно до якого ПАТ «Український Професійний Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №1010 від 18 жовтня 2012 року та договором поруки №1010-1 від 18 жовтня 2012 року, договором поруки №1010-2 від 18 жовтня 2012 року, договором поруки №1010-3 від 18 жовтня 2012 року. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідачів. Представник позивача зазначає, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 03 вересня 2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 598 902,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 208 236,97 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 314 175,22 грн, заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 76 489,82 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.139-141) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 12 липня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач не заперечує укладання кредитного договору та договорів поруки. При цьому зазначає, що [PERSON] , яка була одним із поручителів, померла [INFO] [PERSON] став новим поручителем за договором поруки від 25 травня 2015 року. Цього ж числа було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 1010 від 18 жовтня 2012 року. За доводами відзиву, [PERSON] повідомив відповідача [PERSON] про те, що 26 травня 2015 року ним було перераховано на рахунок позичальника - [PERSON] кошти в розмірі 211 666,46 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1010 від 18 жовтня 2012 року. Таким чином, відповідач [PERSON] вважає, що будь-які боргові зобов`язання у позичальника перед позивачем відсутні, а тому і договір поруки, укладений між ПАТ «УПБ» та [PERSON] , припинив свою дію. (а.с.143-149) 14 липня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В своєму відзиві відповідач [PERSON] підтверджує факт укладення договору кредиту № 1010 від 18 жовтня 2012 року та відповідно отримання кредитних коштів. Також підтверджує факти укладення договорів поруки, в тому числі від 25 травня 2015 року між ПАТ «УПБ» та [PERSON] . При цьому зазначає, що останнім в погашення заборгованості було сплачено на особовий рахунок позичальника, відкритий банком під час отримання кредитних коштів, кошти в розмірі 211 666,46 грн. Отже [PERSON] , як поручитель за кредитним договором № 1010 від 18 жовтня 2012 року погасив кредитну заборгованість [PERSON] , а тому в позові слід відмовити. (а.с. 166-173) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] , у зв`язку зі смертю вказаного відповідача (а.с.194). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] . (а.с.201-202) 09 серпня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року відповідь на відзив залишено без розгляду. (а.с.219-220). Відповідач [PERSON] процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа [PERSON] процесуальним правом на подачу пояснень не скористався. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що між [PERSON] та ПАТ «Український Професійний Банк» 18 жовтня 2012 року був укладений Кредитний договір № 1010, (надалі - Кредитний договір № 1010), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 285 000,00 грн на строк до 10 жовтня 2022 року зі сплатою 24% річних за строковий кредит та 48,0% річних у разі порушення строків повернення кредиту. (а.с.9-16) За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Кредитним договором, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим Кредитом та нарахованими процентами (п. 4 Кредитного договору). Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 285 000,00 грн (а.с.20), що також не заперечується відповідачами. 02 березня 2020 року між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було укладено Договір № 80/2 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. 02 березня 2020 року, за реєстровим №328, відповідно до якого ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 1010 від 18 жовтня 2012 року. (а.с.74-78, 80-82) Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів. За період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 03.09.2021, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 598 902,01 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 208 236,97 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 314 175,22 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги) - 76 489,82 грн. (а.с.72-73) Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконання зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечуючи порти задоволення позовних вимог стверджують, що заборгованість за кредитним договором № 1010 повністю погашена та на підтвердження цього надають платіжне доручення. Так, згідно платіжного доручення від 26.05.2015 № 23018501 [PERSON] перерахував на банківський рахунок [PERSON] кошти в розмірі 211 666,46 грн, призначення платежу «погашення кред. Заборгованості зг. Кред. договору № 1010 від 18.10.2012 р. та договору поруки № 1010-4 від 25.05.2015 р.». (а.с. 157, 181) Вказані кошти були внесені на особовий рахунок [PERSON] , який відкритий ним в ПАТ «УПБ» для обліку розрахунків за кредитом, використання кредитних коштів, нарахованих процентів, під час укладання кредитного договору № 1010 (п. 3.1. кредитного договору № 1010). Надання згоди позичальником Банку на списання коштів зі всіх його поточних рахунків, у межах сум, які підлягають сплаті банку за кредитним договором № 1010, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання) передбачено п. 4.5. Кредитного договору № 1010. Обґрунтовуючи саме такий розмір сплати заборгованості відповідач [PERSON] послався на додаток №2 до Кредитного договору № 1010 - Графік платежів, де зазначено в колонці «планова сума ВХІДНА (гривня)» 12/05/2015 - 213 750,00 грн та 10/06/2015 - 211 375,00 грн. Таким чиним за умови дотримання графіків сплати відсотків по кредиту та тіла кредиту, станом на 10/06/2015 залишок заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 1010 мав би складати 211 375,00 грн. Натомість, відповідачами не надано суду докази того, що до 26.05.2015 (дата перерахування коштів у сумі 211 666,46 на рахунок позичальника) [PERSON] добросовісно виконував покладені на нього обов`язки зі сплати помісячних платежів по кредиту. Матеріали справи також містять виписку по рахунку, в якій відображається нарахування сум основного боргу, відсотків по кредиту та їх погашення. (а.с. 20-28) Згідно даних, що відображені в ньому на 26.05.2015: 208 236,97 грн (погашення основного боргу згідно угоди № 1010 від 18/10/2012) та 3 429,49 грн (погашення процентного боргу зг. КД 1010 від 18/10/2012). Вихідний залишок складав 0,00. Однак, в подальшому, а саме з вересня 2015 року заборгованість [PERSON] мала місце та періодично то збільшувалась, то зменшувалась, залежно від сплати позичальником. Відповідачами ніяким чином не спростований наданий позивачем розрахунок та не надано ані контррозрахунків, ані платіжних документів про погашення заборгованості. У зв`язку з цим суд приймає до уваги розрахунок, наданий ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Положеннями ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. За змістом ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. В забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «УПБ» та [PERSON] уклали договір поруки від 18 жовтня 2012 року № 1010-1, ПАТ «УПБ» та [PERSON] уклали Договір поруки від 18 жовтня 2012 року № 1010-2, ПАТ «УПБ» та [PERSON] уклали Договір поруки від 18 жовтня 2012 року № 1010-3. (а.с. 17-19) 29 березня 2015 року померла [PERSON] (а.с.154) 25 травня 2015 року між ПАТ «УПБ» та [PERSON] укладено договір поруки №1010-4 (а.с.156), у зв`язку із чим, цього ж числа укладено додатковий договір про внесення змін до кредитного договору № 1010, яким п. 2.1. кредитного договору № 1010 викладено в новій редакції: «п. 2.1. повернення кредиту забезпечується порукою [PERSON] (договір поруки № 1010-1 від 18.10.2012р.), порукою [PERSON] (Договір поруки № 1010-2 від 18.10.2012 р.), [PERSON] (Договір поруки № 1010-3 від 18.10.2012 р.) та порукою [PERSON] (Договір поруки № 1010-4 від 25.05.2015 р.). Положеннями ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на день укладення договорів кредиту та поруки від 18.10.2012) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 за №2478-VIII (далі - Закон №2478-VIII) частина 4 статті 559 Цивільного кодексу України викладена в новій редакції, згідно з положеннями якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. В матеріалах справи містяться вимоги до поручителів про виконання порушеного зобов`язання за кредитним договором № 1010 на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були направлені на адреси поручителів, що підтверджується списком відправлень АТ «Укрпошта» та описами вкладення (а.с. 51-52, 59-60, 63-64, 67, 68, 69, 70, 71). Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В ході розгляду справи судом установлено, що поручитель [PERSON] померла та ухвалою суду закрито провадження в частині позовних вимог до [PERSON] . Натомість, позовних вимог до поручителя [PERSON] позивач не пред`явив, що не суперечить вимогам ст. 543 ЦК України. Таким чином, позивачем дотримано вимоги законодавства в частині направлення вимог поручителям у встановлені строки, а тому пред`явлення позову до поручителів [PERSON] та [PERSON] , як солідарних боржників за кредитним договором № 1010, є правомірним. Стосовно доводів відповідача [PERSON] про те, що оскільки вона є дружиною військовослужбовця, то нарахування відсотків за користування кредитом є неправомірним, суд зазначає наступне. Частиною 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Натомість, норма цієї статті не містить положень щодо розповсюдження таких пільг на членів сім`ї такого військовослужбовця. За змістом ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дослідивши всі обставини справи та врахувавши отримання кредитних коштв боржником [PERSON] , які в добровільному порядку банку у встановлені строки згідно графіку повернення суми кредиту не були повернуті, а відповідно до умов договору поруки від 18.10.2012 № 1010-2 та договору поруки від 18.10.2012 № 1010-3 відповідальність по його зобов`язаннях в повному обсязі взяли на себе поручителі [PERSON] та [PERSON] , які несуть солідарну відповідальність перед кредитором, то на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1010 в розмірі 598 902,01 грн, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» підлягає стягненню судовий збір в сумі 8 989,53 грн., по 2 994,51 грн з кожного з відповідачів. Також позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: approved