Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

заявник [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою, в якій просить встановити факт вчинення економічного, психологічного та домашнього насилля [PERSON] над [PERSON] . Також просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеженні його прав, а саме: заборонити наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначає, що з 17.08.2006 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . З 25.06.2018 подружжя не проживає разом через зраду чоловіка, та наразі перебуває на етапі розлучення. З цього ж часу [PERSON] не проживає у їх спільній квартирі [ADDRESS] , в якій лишилася [PERSON] разом із донькою [PERSON] . [PERSON] має безперешкодний зі сторони заявниці доступ до спільної дитини, постійно з нею спілкується, періодично приходить за адресою проживання заявниці в гості до дитини. Особисті речі [PERSON] у квартирі відсутні, доступу до квартири він не має, ключі від квартири наявні лише у заявниці. В квартирі постійно проживають тільки заявниця з дитиною, їхні особисті та цінні речі знаходяться всередині квартири. [PERSON] приходив за адресою їхнього проживання лише щоб провести час з дитиною, виключно за попередньою домовленістю коли заявниця з дитиною були вдома. В період, коли заявниці із дитиною не було вдома значний проміжок часу, і про що [PERSON] було достеменно відомо, заінтересована особа разом із невідомими особами проникли до квартири та змінили замки, що є прямим проявом насилля над [PERSON] з метою здійснити тиск та примусити підписати необхідні вигідні для її чоловіка документи на розлучення. Відомо, що поліція надала дозвіл [PERSON] на заміну замків, оскільки в нього були документи на квартиру, а також той факт, що він проживає в цій квартирі, а дружину з дитиною відвід за кордон. Екземпляр нових ключів заявниця отримала поштою. Також [PERSON] переховує у себе документи на інше спільне нерухоме майно, та на прохання [PERSON] не надає їх останній та погрожує забрати спільну дитину. [PERSON] перебуває у абсолютній фінансовій залежності від [PERSON] , так як всі зароблені ними кошти у шлюбі знаходилися і наразі знаходяться у віданні [PERSON] . Після того, як [PERSON] відмовилася від підписання документів на розлучення на вигідних для чоловіка умовах, [PERSON] перестав забезпечувати її та дитину. [PERSON] контролює всі витрати заявниці й вимагає звіти на всі покупки, звинувачує її у викраденні коштів, а отже вчиняє психологічне та економічне насилля відносно останньої. Заявниця переконана, що існує реальна загроза продовження домашнього насилля щодо неї з боку [PERSON] , тобто існують обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для її психічного здоров`я. Своїми діями [PERSON] викликає в [PERSON] виникнення постійних депресій і страхів, що може призвести до нервових розладів та загострення хронічних захворювань, а отже [PERSON] є особою, яка зазнала домашнього насильства, з огляду на що є необхідність у застосуванні обмежувального припису. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 05.11.2024 заяву залишено без руху. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 08.11.2024 відкрито окреме провадження у справі, призначено судове засідання за участю сторін. У судовому засіданні заявник [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві про видачу обмежувального припису. Додатково пояснювала, що в день, коли чоловік змінив замки в квартирі, вона перебувала в Рівненській області з дитиною, поліцейським [PERSON] сказав неправду, повідомивши, що ключі від квартири випадково залишилися у дружини, а він не може потрапити до квартири, в якій також проживає. Нові ключі від квартири чоловік надіслав їй по пошті, проте вона знов поміняла замки, більш спроб замінювати замки від вхідних дверей до квартири чоловік не вчиняв. Пояснила, що чоловік звинувачує її у викраденні коштів. [PERSON] перебуває під постійним економічним та психологічним тиском, оскільки чоловік задля досягнення своєї мети, а саме схилення заявниці до підписання документів про розлучення на вигідних для нього умовах, здатен вчиняти відносно неї психологічне та економічне насилля. Повідомила, що спочатку, після того як чоловік у 2018 році пішов із сім`ї, між ними була домовленість, що [PERSON] надає утримання заявниці у сумі 50 000,00 грн., яка згодом збільшилась до 100 000,00 грн., а заявниця не буде працювати та присвятить себе вихованню дитини. Проте, після подання позову про розлучення [PERSON] почав зменшувати матеріальне утримання заявниці та останні два місяці чоловік не надає коштів навіть на утримання дитини. Змінити місце проживання вона не може, оскільки це потягне за собою і зміну місця навчання дитини, що заподіє останній значні психологічні травми. Пояснила, що відтоді, як завагітніла, вона не працювала більше. Наразі вона не почувається у безпеці у власній квартирі, та враховуючи як може себе поводити її чоловік, вона і просить застосувати обмежувальний припис. Представник заявника адвокат Власюк К.П. в судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити з підстав, викладених у ній та у поясненнях її довірителя. Додала, що заінтересована особа вдається до поведінки, яка заснована на повідомленні неправдивої інформації, з метою залякування та дестабілізації психологічного стану заявниці. Чоловік заявниці діє з метою схилити [PERSON] до прийняття його умов щодо поділу майна, яке було придбано під час шлюбу. Йому відомо, що його дружина менш економічно захищена, оскільки всі сімейні статки, які вони надбали в шлюбі разом, перебувають під повним його контролем. З метою вчинення тиску на заявницю [PERSON] звернувся до правоохоронних органів про нібито викрадення заявницею у чоловіка 100 000,00 дол. США, які перебували у сейфі у квартирі, де живе заявниця. Дії [PERSON] стають все більш небезпечнішими та з метою недопущення гіршої ситуації звернулися до суду із даною заявою. Представник заінтересованої особи адвокат Балабон В.О. в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення заяви з тих підстав, що ніякого ані економічного, ані психологічного насилля [PERSON] відносно дружини не чинить. У спілкуванні навпаки [PERSON] більш агресивна та чинити тиск на [PERSON] . Потрапити до квартири у нього були законні підстави, оскільки в нього, як у власника квартири, були правовстановлюючі документи на квартиру, які він і надав поліції. Метою потрапити до квартири було установлення акумулятора електроенергії на випадок зникнення світла, оскільки його дитина проживає в квартирі. Після того, як змінили замки, він примірник ключів направив заявниці. Після повномасштабного вторгнення він надав дружині з дитиною 100 000,00 доларів США, щоб дружина могла надалі забезпечувати дитину, адже заявниця не працює. Наразі спілкується з дитиною та намагається забезпечити її всім необхідним, проте у зв`язку із погіршенням економічної ситуації внаслідок війни, вже не може це робити у тих обсягах, які надав заявниці раніше. Суд, вислухавши пояснення заявниці, представника заявниці, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до п. п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство в будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Крім того у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Судом встановлено, що 17.08.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із наданого суду свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого того ж дня. Після реєстрації шлюбу у подружжя обрало спільне прізвище « [PERSON] » (а.с.23). [INFO] у подружжя народилася донька - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області (а.с.24). Заявниця [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 21 грудня 2023 року, що підтверджується витягом з реєстру Київської територіальної громади №2024/013405386, сформованого станом на 06.11.2024 (а.с.145,146). [PERSON] також має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 10.08.2016 року, що вбачається із копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 22 лютого 2001 року Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області (а.с.20-22). Згадана квартира [ADDRESS] , придбана в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу серія та номер:1856, виданого 15.12.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М., та зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , про що свідчить Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №382723923 від 13.06.2024 (а.с.60,103). Наразі в Голосіївському районному суді м. Києва перебуває цивільна справа №752/12637/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу. Провадження у справі відкрито 29.07.2024 року та призначено судове засідання за участю сторін, що вбачається зі скріншоту веб сторінки сайту Судової влади України (а.с.25). 31.07.2024 року до Голосіївського УП ГУ НП у місті Києві [PERSON] було спрямовано заяву про вчинення домашнього насилля та 16.10.2024 письмові пояснення з приводу заяви [PERSON] про вчинення крадіжки його коштів [PERSON] (а.с.118-121,122-132). Відповідно до відповіді Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, управлінням поліції зареєстровані звернення [PERSON] за №35450 від 26.07.2024, №36359 від 31.07.2024 та №36482 від 01.08.2024 та доручені до розгляду офіцеру поліції в порядку Закону України «Про звернення громадян». Проведеною перевіркою було встановлено, що дійсно до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві надходили неодноразові виклики за спецлінією 102 з приводу можливої незаконної заміни замків за адресою: [ADDRESS] . 26.07.2024 на виклик по лінії «102» (ІПНП №35450 від 26.07.2024) за вказаною вище адресою було направлено наряд поліції охорони Голосіївського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві «Мангуст-380», які зафіксували дії екстреної служби відкриття дверей. Крім цього в рапорті старшого наряду поліції охорони міститься інформація з приводу того, що консьєрж впізнала [PERSON] , який надав документи про право власності на квартиру, що є підставою для надання дозволу на відкриття дверей. Через відсутність достатніх даних, які вказують на наявність кримінального правопорушення, відомості до ЄРДР внести неможливо. Проведеною перевіркою було встановлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення. Перевірку було припинено, матеріали списано до справи управління (а.с.133). Адвокатом Власюк К.П. у зв`язку із наданням правової допомоги [PERSON] було опитано у порядку п. 7 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» працівників Голосіївського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві - молодшого інспектора взводу реагування [PERSON] та поліцейського водія [PERSON] , які пояснили, що 26 липня 2024 року вони двічі прибували за викликом чоловіка та жінки «102» на місце події за адресою: [ADDRESS] . Спочатку за викликом чоловіка потім за викликом жінки. По прибуттю на місце події першого разу було встановлено особу чоловіка [PERSON] , який пояснив, що викликав поліцію через те, що проживає за вказаною адресою, а свою дружину та дитину він відвіз за кордон, коли повертався до цієї квартири зрозумів, що не має ключів, бо вони залишилися у дружини. Пред`явив правовстановлюючі документи на квартиру та попросив надати дозвіл на виламування замків у квартирі та їх заміну, оскільки чекати поки дружина передасть ключі з-за корону часу немає. Запитали у консьєржа чи вона бачила цього чоловіка, та сказала, що бачила. Питання недовіри не стояло, тому вони не чинили перешкод та покинули місце події. Через деякий час їм зателефонували з диспетчерської та повідомили про виклик «102» за цією ж адресою жінкою, яка повідомила, що інформація повідомлена її чоловіком, про те, що вона за кордоном з дитиною не відповідає дійсності. Жінка знаходиться в Україні у Рівненській області, куди її з дитиною відвід сам чоловік, тобто йому відомо про те, де вони знаходяться. Також повідомила, що з червня 2018 року він в квартирі не проживає, а проживає тільки вона з дитиною. Наразі вони розлучаються. По прибуттю на місце події повторно, консьєрж розповіла, що [PERSON] в квартирі не проживає, проте нечасто навідується до дитини, що не було відомо при першому виїзді. Працівникам не було відомо про наявний конфлікт сторін, чоловік надав неправдиву інформацію, якби вони знали про це під час першого візиту, то не надавали б дозволу на виламування замків (а.с.27-28,29-31). Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. ст. 26, п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. "Оцінка ризиків" та "наявність ризиків" - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців. Згідно із загальним принципом цивільного судочинства - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В даному випадку, Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи. Виходячи з результату аналізу норм закону, які регулюють спірні правовідносини, а також встановивши обставини справи та відповідні їм докази суд дійшов висновку, що у розумінні положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обставини справи та надані докази не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема видачі обмежувального припису та направлення заінтересованої особи на проходження корекційної програми. Встановлені судом обставини свідчать, що між заявницею та заінтересованою особою відбулась конфліктна ситуація після звернення чоловіка [PERSON] до суду із позовом про розірвання шлюбу, між сторонами ведуться перемовини щодо поділу спільного майна подружжя, досягнути згоди по яким сторони на час розгляду даної справи не змогли. За матеріалами справи заінтересована особа [PERSON] є власником квартири, у якій проживає заявниця із дитиною. Після взлому заінтересованою особою вхидіних дверей та заміни замків, ключі заявниці були надіслані по пошті. Наразі замки у вказаній вище квартирі були змінені заявницею, та як вона пояснила, [PERSON] більше дій щодо зміни замків не вчиняв. Зі змісту наданої суду переписки у месенджері між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що чоловік повідомив заявницю, що змінив ключі до квартири, так як дружина поїхала та забрала його ключі, спитав куди можна відіслати ключі для неї та доньки. У відповідь заявниця повідомила адресу, висловила прохання направити ще документи від іншої квартири. Повідомлення між сторонами не містять агресивних, зневажливих висловлювань, погроз. Також у переписці ведуться перемовини між подружжям щодо розміру та порядку надання грошових коштів на утримання дитини та дружини (а.с. 44-59). Крім того, сторона заявника надала переписку у месенджері, згідно якої вбачається, що представники сторін ведуть перемовини щодо умов поділу майна подружжя, повідомляється, що у разі потрапляння до квартири будуть скаржитись з приводу домашнього насилля задля подальшого використання цього при поділі майна (а.с. 32-43). Отже, з огляду на надані учасниками докази, відсутні підстави вважати, що наявні ризики вчинення фізичного насильства, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», з урахуванням того, що заявник та заінтересована особа разом не проживають, доступу до квартири, яка перебуває у власності [PERSON] , останній не має. Надана заявником переписка між подружжям не містить даних про те, що щодо заявниці вчиняється психологічне насильство, як то словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування. За обставинами справи учасники не проживають однією сім`єю більше шести років, за повідомленням сторін [PERSON] створив нову сім`ю, має двох дітей, а тому обов`язок щодо утримання дружини [PERSON] , шлюб з якою ще не розірвано, у [PERSON] відсутній. У випадку припинення матеріального утримання спільної дитини сторін, забезпеченням захисту інтересів дитини слугуватиме звернення до суду із позовом про стягнення аліментів, та не може бути підставою застосування зазначених заявником заходів обмежувального припису. Таким чином, враховуючи наведене, на переконання суду, домашнє насильство з боку [PERSON] відносно [PERSON] не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не надано з цього приводу доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] про видачу обмежувального припису, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунокдержави.

Outcome: dismissed