Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача 07.06.2023 року адвокат Янцеловський М.Ф. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом, вимоги якого уточнив 12.09.2024 року, до [PERSON] про стягнення 1/2 вартості спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач з 21.04.2007 року перебувала у зареєструваному шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.03.2023 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У шлюбі ними набуто у власність автомобіль марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб був зареєстрований за відповідачем [PERSON] , а після розірвання шлюбу 04.04.2023 року був ним реалізований без згоди позивача [PERSON] . Оскільки між сторонами угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя не досягнуто, просить суд визнати автомобіль марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості автомобіля марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, в сумі 211460,86 грн Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, проте адвокат Янцеловський М.Ф. до канцелярії суду подав клопотання про проведення судового засідання без його та позивача участі, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 09 год. 00 хв. 13.07.2023 року, який у зв`язку з неявкою всіх учасників справи та перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці з 24.07.2023 року по 03.09.2023 року відкладено до 15 год. 00 хв. 14.09.2023 року, за клопотаннями представника позивача адвоката Янцеловського М.Ф. у зв`язку із його зайнятістю - до 14 год. 00 хв. 11.10.2023 року та для підготовки клопотання про призначення експертизи до 10 год. 00 хв. 31.10.2023 року, у зв`язку з неявкою відповідача - до 11 год. 30 хв. 29.11.2023 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.11.2023 року провадження у справі було зупинено в зв`язку з призначенням у справі судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.09.2024\~року року поновлено\~провадження в\~справі та призначено судове засідання на 09 год. 00 хв. 01.10.2024 року, яке за клопотанням представника позивача [PERSON] адвоката Янцеловського М.Ф. відкладено до 11 год. 00 хв. 28.10.2024 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.10.2024 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Янцеловського М.Ф. прийнято та приєднано до матеріалів справи заяву про збільшення позовних вимог та зміну предмета позову; розгляд справи відкладено до 16 год. 00 хв. 21.11.2024 року. 21.11.2024 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлені судом фактичні обставини, з посиланням на докази Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 21.04.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 02.03.2023 року рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.04.2007 року та рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.03.2023 року, яке набрало законної сили 11.04.2023 року. У шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ,\~зареєстрований на\~праві власності\~за [PERSON] ,\~який в\~подальшому був\~відчужений останнім\~04.04.2023\~року [PERSON] . Відповідно до інформації №31/22/5-Я-8за від 10.05.2023 року та №31/22/5-826 від 14.07.2023 року територіального сервісного центру №6845 регіонального сервісного центру головного сервісного центру МВС в Хмельницькій області, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, значився зареєстрованим за [PERSON] та 04.04.2023 року перереєстровано на іншу особу - [PERSON] . Вказані обставини також підтверджується даними: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , заяви [PERSON] № [NUMBER] від 04.04.2023 року про перереєстрацію транспортного засобу; договору купівлі-продажу транспортного засобу №6845/2023/3744877 від 04.04.2023 року. З довідки про вартість майна №1/06-1 від 01.06.2023 року ПП [PERSON] слідує, що ринкова вартість автомобіля легкового марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2007 року випуску, станом на 01.06.2023 року становить в середньому (в т.ч. ПДВ) 376350 грн. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 06/24 від 25.07.2024 року, середня ринкова вартість автомобіля марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, при його нормальному середньостатичному технічному, експлуатаційному і укомплектованому стані, з комплектністю близько до базової, без оновлення, пошкоджень і суттєвих дефектів, станом на 01.03.2023 року складала 387992,85 грн; середня ринкова вартість автомобіля марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, при його нормальному середньостатичному технічному, експлуатаційному і укомплектованому стані, з комплектністю близько до базової, без оновлення, пошкоджень і суттєвих дефектів, станом на даний час - 06.06.2024 року складає 422921,72 грн. Застосовані норми права Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України). Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ч.ч. 1,2 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статтей 12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Мотиви та висновки суду З`ясувавши думку позивача та її представника, викладену у письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Статтею 63 СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, за правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Позовна вимога про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю сторін задоволенню не підлягає, оскільки не призводить до захисту прав позивача, а тому є неефективним способом захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Судом встановлено, що на час придбання автомобіля марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, сторони [PERSON] та [PERSON] були в зареєстрованому шлюбі, проживали разом, вели спільний побут та господарство, мали спільний сімейний бюджет, а тому дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками, по 1/2 кожному. Сторонами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вищевказане майно було придбане за їх особисті кошти. Отже, судом враховується презумпція спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була. Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу спільного майна подружжя, спір має бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, викладено правові висновки, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (такий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України№1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що автомобіль марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, який є спільною сумісною власністю сторін, був відчужений (проданий) відповідачем без згоди позивача, а отже він є предметом поділу між сторонами. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року N 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року справа № 444/848/16-ц (провадження № 61-33882св18). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 537/78/19 та установивши, що автомобіль придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. ВС підкреслив, що вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому прядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 06/24 від 25.07.2024 року, середня ринкова вартість автомобіля марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску, при його нормальному середньостатичному технічному, експлуатаційному і укомплектованому стані, з комплектністю близько до базової, без оновлення, пошкоджень і суттєвих дефектів, станом на даний час - 06.06.2024 року становить 422921,72 грн Таким чином, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, в тому числі щодо змагальність та диспозитивність цивільного судочинства, вважає, що позовна вимога про стягнення компенсанції вартості автомобіля є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. А тому, суд дійшов висновку позов задовольнити частково та з відповідача на користь позивача в порядку поділу спільного майна пожружжя стягнути 211460,86 грн в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «Hundai» моделі «Santa Fe», номер шасі [NUMBER] , 2007 року випуску. Судові витрати Ціна позову при подачі його до суду була визначена [PERSON] в сумі 188175 грн. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплачений згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №65973142 від 06.06.2023 року та №65973082 від 06.06.2023 року судовий збір в розмірі 2955,35 грн за дві позовних вимоги. Позовні вимоги 12.09.2024 року позивачем збільшено та ціну позову визначено в сумі 211460, 86 грн. За змістом пунктів 1, 2 і 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, у позовах про визнання права власності - вартістю майна, а у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4\~Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлена ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2114,60 грн. На підставі ст. ст. 57, 60, 69, 70, 71, 72 СК України, ст. 364 ЦК України, ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: partial