Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача 17.06.2024 позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] ,\~треті особи:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~та зняття\~з реєстрації, в якій просить суд усунути перешкоди [PERSON] у користуванні комунальною квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] огли таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням та зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання у зазначеній квартирі. В обґрунтування\~пред`явлених позовних\~вимог посилався\~на той\~факт,\~що є співвласником комунальної квартири [ADDRESS] . Крім нього співвласниками вказаної квартири є члени родини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] діти позивача, а [PERSON] онука, яка 10.06.2021р. змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 10.06.2021р., виданим Холодногірським районним у м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Також 34/100 частини комунальної квартири належить на праві спільної сумісної власності нашім сусідам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Члени родини позивача та сусіди зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Відповідач за позовом є колишнім чоловіком доньки позивача - [PERSON] . Вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.06.1998 по 22.03.2016, їх шлюб було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 22.03.2016, справа №642/1241/16-ц. Після одруження за згодою всіх співвласників відповідач був зареєстрований у спірній квартирі, а саме 19.11.1999, де він проживав разом з нами однією сім`єю. В\~2015\~році донька позивача та відповідач розірвали стосунки та останній виїхав з квартири. Після розірвання шлюбу відповідач остаточно припинив усі відносини з нами та спілкування, навіть зі своєю донькою, [PERSON] З 2015р. по теперішній час відповідач в квартирі не живе, його особистих речей в квартирі немає, спільне господарство з позивачем та іншими членами сім?ї не веде. Відповідач добровільно припинив проживати та користуватись квартирою та протягом восьми років не здійснював ніяких спроб поновити користування квартирою, при цьому він не виконує свої обов?язки по утриманню квартири та оплаті комунальних платежів. З березня 2016р. відповідач припинив бути членом нашої родини. В належній нам квартирі не живе до теперішнього часу, квартирою не користується, не цікавиться, не піклується про неї та не приймає участь у сплаті комунальних платежів та в її утриманні. Як стало позивачу відомо через спільних знайомих, відповідач до початку повномасштабного вторгнення рф в Україну виїхав на постійне місце проживання до росії. В теперішній час місце його знаходження невідомо. Позивач та члени родини в зв?язку з тим, що відповідач до теперішнього часу продовжує бути зареєстрованим в спірній квартирі, несуть додатковий фінансовий тягар по утриманню квартири, зокрема по сплаті комунальних послуг. Оскільки встановити з відповідачем зв`язок та вирішити питання щодо його зняття з реєстрації в належній позивачу квартирі не має можливості, єдиним засобом захисту права власності є звернення до суду з позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 21 червня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження судді, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.21-22). Ухвалою суду від 01.10.2024 підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду, викликано\~в судове засідання в якості свідків [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Картавих М.І. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд визнати [PERSON] огли таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, зняти його з реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] , проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судові засіданні не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань від нього на адресу суду не надходило, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та доказів, на підтвердження заперечень проти позову. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання третіх осіб. Від третіх осіб [PERSON] , [PERSON] через електронний суд надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Від інших третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, своїм правом на подання пояснень не скористалися. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача та третіх осіб. При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, №376821789 від 01.05.2024, квартира [ADDRESS] , загальною площею 157,2 кв.м., житловою площею 105,3 кв.м., належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] , частка 24/100, [PERSON] , частка 24/100, [PERSON] , частка 24/100, [PERSON] , частка 21/100, 34/100 частини комунальної квартири належать [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] (а.с. 7-10). За адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї від 25.05.2018, виданою КП «Жилкомсервіс» (а.с. 11). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 27.03.2024 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12, 20). Відповідач [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.06.1998, рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 22.03.2016 шлюб між ними розірвано (а.с.13-14). Відповідно до копії акту від 15.05.2024 про непроживання особи за місцем реєстрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] засвідчили, що за адресою: [ADDRESS] ., починаючи з 2015 року [PERSON] фактично не проживає, особистих речей не має, спільне господарство з родиною [PERSON] не веде, у вказаній квартирі жодного разу не з`являвся, квартирою не цікавиться, комунальні платежі не сплачує (а.с. 16). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29.10.2024 року зазначила, що вона проживає та перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , є сусідкою родини [PERSON] . Повідомила, що [PERSON] виїхав з квартири [ADDRESS] , десь 8 років тому, як розійшовся з донькою позивача [PERSON] .. Після цього вона його не бачила, нічого про нього не чула. Зазначила, що [PERSON] навіть з донькою не спілкується. Як пояснила свідок [PERSON] в судовому засіданні 25.11.2024 року, вона є сусідкою позивача, знає його родину дуже давно, дружить з його донькою [PERSON] . Знає, що після її розлучення з [PERSON] , останній виїхав до рф, не бачила його більше 8 років, в квартирі [ADDRESS] , відсутні його речі, комунальні платежі не платить. У судовому засіданні 25.11.2024 року Ленінським районним судом м. Харкова без виходу до нарадчої кімнати було прийнято відмову позивача від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] , так як останні виїхали за межі України. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial