Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з указаним\~позовом.\~Зазначивши,\~що 05\~жовтня 2020\~року між\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Центр\~фінансових рішень»\~ та\~ [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№\~1654983002.\~На підставі\~договору про\~відступлення права\~вимоги №\~ТАСЦФР-10-2016\~від 07.10.2016\~року укладеного\~між ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Центр фінансових\~рішень» та\~АТ\~«Таскомбанк» право\~вимоги за\~кредитним договором\~№\~1654983002\~від 05\~жовтня 2020\~року перейшло\~до АТ\~«Таскомбанк».\~08.11.2023\~року між\~АТ\~«Таскомбанк» \~та ТОВ\~«Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~було укладено\~договір факторингу\~№ НІ/11/11-Ф.\~Відповідно до\~додатку №1\~до договору\~факторингу №\~НІ/11/11-Ф\~від 08.11.2023\~року реєстру\~прав вимог\~ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» набув\~ право\~грошової вимоги\~до відповідача\~в сумі\~20203,62\~грн.\~Відповідач належним\~чином зобов`язання\~за кредитним\~договором не\~виконав,\~у зв`язку\~із цим\~утворилась заборгованість\~за кредитним\~договором №\~1654983002\~від 05\~жовтня 2020\~року в\~сумі 20203\~грн.\~62\~коп.,\~з яких\~12596,69\~ заборгованість\~по тілу\~кредиту;\~0,73\~грн.\~ заборгованість\~по відсотках;\~7606,20\~грн.\~ заборгованість\~по комісії.\~Позивач просить\~стягнути з\~відповідача на\~свою користь\~указану заборгованість\~та судові\~витрати. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 20.06.2024 року відкрито провадження в указаній справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 15.08.2024\~року здійснено перехід у справі з розгляду в порядку спрощеного провадження на розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Лугинського районного\~суду Житомирської\~області від\~10.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд неповідомили. Позивач у позовній заяві просив розглянути справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений (ч. 8 ст. 128 ЦПК України), до суду не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. За таких обставин судом ухвалено рішення про розгляд справи у заочному порядку. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначене справа розглядається без здійснення фіксування судового засідання на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 610 ЦК України, передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 05 жовтня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №\~1654983002 відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 18110,00 грн. на строк 12 днів, загальна вартість кредиту 20203,62 грн. (а. с. 5). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів (квитанції, платіжного доручення) про перерахунок коштів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на рахунок [PERSON] в сумі 15000,00 грн. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, що передбачений договором кредиту № 1654983002 від 05.10.2020, а відповідач ці кошти отримав. Отже в матеріалах справи відсутні достовірні та достатні докази на підтвердження заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту № 1654983002 від 05.10.2020 у розмірі 20203,62 грн. Відтак в задоволенні позову необхідно відмовити. За таких обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст. 509, 512, 526, 530, 1049,1054 ЦК України,

Outcome: dismissed