Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить визнати виконавчий напис нотаріуса №9125 від 29.01.2020, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., щодо стягнення з позивача заборгованості за договором позики від 06.08.2014 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 41115,64 грн., таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 3663,86 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем на підставі ст.ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, було вчинено виконавчий напис №9125 яким стягнуто з [PERSON] грошові кошти на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №20182407-1/2 від 24 (двадцять четвертого) липня 2018 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», відступлено право вимоги за Кредитним договором №1589/68888DCLRKPT від 06 (шостого) серпня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] . Виконавчим написом з [PERSON] стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» заборгованість за період з 20.07.2015 по 20.12.2019 в сумі 18457,32 грн. з яких: 18412,90 грн. заборгованість за тілом кредиту; 914,00 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 21638,74 грн. заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Даний виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання до Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження за ВП№64677627, винесеної 02.03.2021 року. Між [PERSON] та [PERSON] 24 жовтня 1986 року був укладений шлюб. [INFO] [PERSON] [INFO] помер. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковом у реєстрі №76053926 від 01.03.2024 виданого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Пусан В.С. зареєстровано спадкову справу №70955670, спадкодавцем є [PERSON] . «…Згідно матеріалів спадкової справи №68/2023 після смерті померлого [INFO] [PERSON] , 1963 року народження, спадкоємицею за законом, що прийняла спадщину є його дружина [PERSON] . Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 17.06.2024 по справі №531/1411/24 заяву [PERSON] задоволено. Замінено сторону у виконавчому провадженні №64677627 з примусового виконання виконавчого напису №9125 виданого 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості у розмірі 41115,64 грн., боржника - [PERSON] на правонаступника - [PERSON] , в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 23.08.2024 за ВП № 64677627 що знаходиться в провадженні Карівського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено боржника [PERSON] на правонаступника [PERSON] . Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З огляду на текст виконавчого напису заборгованість стягнута за період 20.07.2015 по 20.12.2019 що вочевидь перевищує трирічний термін. Відтак сума заборгованості яка вказана до стягнення в виконавчому написі є абсолютно необґрунтованою та спірною. Отже, нотаріусом не перевірено факт видачі креди, не становлено дату і суму видачі кредити, не перевірено факт що з дня виникнення вимоги минуло не більше трьох років, нотаріус не встановив дату виникнення вимоги, нотаріус не встановив безспірність вимоги. Ухвалою від 24.09.2024 прийнято до розгляду позов та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Від представника позивача мається письмова заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився. Мається заява про розгляд справи без участі уповноваженого ними представника. Також надійшла заява про визнання позовних вимог, у якій просили задовольнити позовні вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішити питання щодо судових витрат таким чином: стягнути з відповідача в користь позивача 50% судового збору за подання позовної заяви у зв`язку із подачею заяви про визнання позову. Також не визнали суму витрат на правничу допомогу, зазначено, що інші вимоги позивача не визнаються. Представником відповідача також було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 9 000 грн. до 3000 грн. Окрім цього, надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. \~ \~ \~ \~Треті особи, їх представники, в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи було повідомлено у встановленому законом порядку. Заяви чи клопотання на адресу суду не надходили. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~29.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис №9125 яким стягнуто з [PERSON] грошові кошти на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №20182407-1/2 від 24 липня 2018 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», відступлено право вимоги за Кредитним договором №1589/68888DCLRKPT від 06 серпня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] . Виконавчим написом з [PERSON] стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» заборгованість за період з 20.07.2015 по 20.12.2019 в сумі 18457,32 грн. з яких: 18412,90 грн. заборгованість за тілом кредиту; 914,00 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 21638,74 грн. заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Даний виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання до Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження за ВП№64677627, винесеної 02.03.2021 року. [INFO] [PERSON] [INFO] помер. Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 17.06.2024 по справі №531/1411/24 заяву [PERSON] задоволено та замінено сторону у виконавчому провадженні №64677627 з примусового виконання виконавчого напису №9125 виданого 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості у розмірі 41115,64 грн., боржника - [PERSON] на правонаступника - [PERSON] , в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 23.08.2024 за ВП № 64677627 що знаходиться в провадженні Карівського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено боржника [PERSON] на правонаступника [PERSON] . \~ \~ \~ \~Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З огляду на текст виконавчого напису заборгованість стягнута за період 20.07.2015 по 20.12.2019 що вочевидь перевищує трирічний термін. Відтак сума заборгованості яка вказана до стягнення в виконавчому написі є абсолютно необґрунтованою та спірною, що змусило позивачку звернутися до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~За результатами аналізу вищенаведеного, суд приходить до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Таким чином, приватний нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Згідно із ч. 1-2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку що вимоги позивачки про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, підлягають задоволенню, оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов в цій частині та заявлені позовні вимоги не суперечать положенням наведених вище норм закону. За таких обставин, виконавчий напис нотаріуса №9125 від 29.01.2020, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., щодо стягнення з позивача заборгованості за договором позики від 06.08.2014 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 41115,64 слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів суд зазначає слідуюче. За інформацією Карлівського ВДВС від 23.08.2024 (а.с.23), наданої на адвокатський запит від 12.08.2024, згідно платіжних інструкцій, наявних в матеріалах виконавчого провадження, були перераховані кошти у загальному розмірі 5684,98 грн. (160,00 грн.- витрати виконавчого провадження, 1861,12 грн.- виконавчий збір, 3663,86 грн. на користь стягувача). Залишок заборгованості 39702,22 грн. Саме суму боргу стягнуту на користь стягувача безпідставно ( 3663,86 грн.) позивачка просить суд стягнути з відповідача. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою\~статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого\~статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню\~стаття 1212 ЦК України, тому суд вважає, що відпали правові підстави для набуття ТОВ «Фінансова компанія управління активами» коштів, примусово стягнутих за виконавчим написом, оскільки останній визнаний таким, що не підлягає виконанню. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути безпідставно набуті кошти за цим виконавчим написом у розмірі 3663,86 грн., тож позовні вимоги у цій частні також слід задовольнити. Щодо заявленого відповідачем клопотання про врегулювання спору за участю судді, суд вважає, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки таке врегулювання спору, відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦПК України, проводиться за згодою сторін та за участю всіх сторін. \~ \~ \~ \~ Разом з тим, сторона позивача такої згоди не виявила, тому застосування такої процедури вирішення спору, як врегулювання спору за участю судді, є неможливим. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, відповідачем позовні вимоги визнано частково, у свої заяві представник зазначає, що визнає вимоги лише щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 1973,92 грн. Суд не вбачає підстав застосування положення ст.142 ЦПК України та повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору, у зв`язку з частковим визнанням позову відповідачем та невизнанням позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів. Тому, відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору у повному розмірі - 1973,92 грн. Щодо заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, слід зазначити слідуюче. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. \~ \~ \~ \~ Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Встановлено, що правнича допомога надавалась позивачці адвокатом Хворост Д.М. Надано ордер від 06.03.2024 (а.с.31), Свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю (а.с.32), договір про надання правової допомоги від 06.03.2024 (а.с.33-34), Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, де вказано фактично понесені судові витрати 9000,00 грн. витрати на правничу допомогу, та 1937,92- витрати на оплату судового збору (а.с.35), Акт прийняття-передачі наданої правової допомоги від 17.09.2024 (а.с.36), Детальний опис робіт (наданих послуг), де зазначено , що позивачем сплачено гонорар адвокату в сумі 9000,00 грн. в рахунок оплати послуг за Договором №26 (а.с.37) та підтверджено квитанцією від 16.09.2024 (а.с.38). Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що в даному випадку наявна неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг). Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, заяви представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 6 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивачки, яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката. На підставі викладеного,

Outcome: approved