Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Позивач АТ «Альфа-Банк» 22.06.2021 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором №500815051 від 15.03.2019 року станом на 13.05.2021 року у загальному розмірі 252768 гривень 81 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 180981,63 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 68749,98 грн.; штрафу в сумі 3037,20 грн., та судових витрат, з посиланням на невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 року було\~прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі, призначено дату, час і місце проведення судового засіданні. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. За наслідком розгляду вказаної справи, 22.12.2021 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення яким позов задоволено. Стягнуто з\~ [PERSON] на користь\~Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~ заборгованість за\~кредитним договором №500815051 від 15.03.2019 року станом на 13.05.2021 року у загальному розмірі 252768 гривень 81 копійка, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 180981 гривні 63 копійки; заборгованості по відсоткам в сумі 68749 гривень 98 копійок; штрафу в сумі 3037 гривень 20 копійок, а також у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок. 03.10.2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява представника [PERSON] - [PERSON] про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.12.2021 року по цивільній справі №947/18594/21. В обґрунтування заяви, представник заявниці посилався на те, що під час розгляду [PERSON] не було належним чином повідомлено про дату, час і місце проведення судового розгляду по справі, а саме за належним місцем реєстрації, у зв`язку з чим відповідачка була позбавлена права на участь в розгляді справи, скористатись процесуальним правом на подання відзиву, подання доказів у заперечення проти позову. Також представник відповідача в обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення суду посилався на те, що не згоден з вимогами позивача, оскільки банком не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору згідно приписів Закону України «Про споживче кредитування», позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, та взагалі надані позивачем до позову доказу не є допустимими в розумінні положень ЦПК України. На підставі викладеного, представник зазначав, що заявниця вимушена звернутись до суду з цією заявою. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.10.2022 року поновлено [PERSON] процесуальний строк на звернення до суду з вказаною заявою та прийнято заяву вказану заяву, прийнято заяву до розгляду та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. За наслідком розгляду вказаної заяви, 19.12.2022 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу суду, якою заяву [PERSON] \~про перегляд\~заочного рішення\~суду,\~задоволено.\~Скасовано заочне\~рішення Київського\~районного суду\~міста Одеси\~від 22.12.2021\~року по\~цивільній справі\~№947/18594/21\~за позовом\~Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості.\~Розгляд справи\~призначено в\~порядку загального\~позовного провадження.\~Призначено підготовче\~судове засідання\~з повідомленням\~учасників справи\~у залі\~№ 226\~Київського районного\~суду м.\~Одеси на\~02\~лютого 2023\~року о\~12\~годині 30\~хвилин.\~Визначено відповідачеві\~п`ятнадцятиденний строк\~з дня\~вручення даної\~ухвали для\~подання відзиву\~на позовну\~заяву.\~Роз`яснено,\~що у\~зазначений строк\~відповідач має\~право надіслати\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~який повинен\~відповідати вимогам\~ст.\~178\~ЦПК України,\~і всі\~письмові та\~електронні докази\~(які\~можливо доставити\~до суду),\~висновки експертів\~і заяви\~свідків,\~що підтверджують\~заперечення проти\~позову.\~Відповідно до\~вимог ч.\~4\~ст.\~178\~ЦПК України,\~одночасно з\~надісланням (наданням)\~відзиву до\~суду,\~копія відзиву\~та доданих\~до нього\~документів відповідач\~зобов`язаний надіслати\~іншим учасникам\~справи.\~У разі\~ненадання відповідачем\~відзиву у\~встановлений судом\~строк без\~поважних причин\~суд вирішує\~справу за\~наявними матеріалами\~(ч.\~8\~ст.\~178\~ЦПК України). 10.01.2023 року представником відповідача надано до суду в електронній формі відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти задоволення позову, представник відповідача посилається на те, що позовна заява не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і не надано докази що підтверджують зазначені позивачем обставини, а також обставини, що підлягають доказування по даній категорії справ. У позовній заяві не зазначено, коли на думку позивача між сторонами фактично виникли кредитні відносини, тобто коли позивач передав, а відповідач отримав кредитні кошти. Також не зазначено якими доказами підтверджуються такі обставини, враховуючи що копія «угоди про надання кредиту №500815051» суду не надана. Представник вказує, що позивач не довів факт укладення сторонами саме кредитного договору. З поданих документів: «Оферта», «Акцепт» і «Анкета-заяву до Договору про надання банківських послуг» від 15.03.2019 р., вбачається, що Заява не є договором, оскільки в ній йде мова про банківське обслуговування фізичної особи, відкриття рахунку і розрахунково-касове обслуговування. Додатково представник вказує, що шляхом приєднання не може укладатись кредитний договір, що також випливає із вимог спеціального Закону. Таким чином, «Оферта», «Акцепт» і «Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг» від 15.03.2019 р., на думку сторони відповідача, можуть підтвердити лише приєднання до договору про надання платіжних послуг. Додатково представник вказує, що подані позивачем докази не містять погодження між сторонами визначених законодавством суттєвих умов, зокрема: місцезнаходження кредитодавця; тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо). Також представник посилаєтсья на те, що «Оферта», «Акцепт» замість типу кредиту, містять назву «Кредит готівкою», проте позивачем не доведено наявність такої операції видатковим касовим ордером. Представник відповідача вказує, що позивачем не назначено як були передані кошти, не надає докази таких операцій, звернення позивача до суду відбулось до дати повернення кредиту - 18.03.2024 року, не надано доказів узгодження відсотків, штрафних санкцій, тощо, за наслідком чого сторона відповідача вважає, що позивач не довів факт укладення договору, а тем більше кредитного договору, як не підтвердив отримання відповідачем кредитних коштів, в порядку, що узгоджений сторонами у кредитному договорі. З доводів відповідача вбачається, що надана позивачем виписка з рахунку, не містить доказів наявності розпорядження відповідачки на вчинення зазначених в ній операцій і не підтверджена первинними документами. Надана виписка не вказує на видачу готівки, проте відповідно «Акцепта», сторони вели переписку щодо видачі «Кредиту готівкою». Також, представник стверджує, що оскільки сторонами не узгоджено порядок нарахування процентної ставки і порядок сплати процентів, зазначене унеможливлює таке нарахування і визначення моменту, коли має відбутись така сплата, а отже зазначені вимоги є протиправними. Представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову також стверджує про неналежність наданого позивачем розрахунку заборгованості, який містить недоліки під час проведення нарахувань. За наслідком чого, представник відповідачки вказує, що з урахуванням відсутності кредитного договору, а отже не виникнення кредитних правовідносин між сторонами, не узгодження порядку видачі кредиту, у разі доведення позивачем помилкового отримання відповідачкою належних позивачу 197310,56 грн., останній зможе вимагати повернення 157485,72 грн. (197310,97-39824,84) у разі не повернення їх в строк до 18.03.2024 р. У підготовчому судовому засіданні 02.02.2023 року судом на підставі поданих позивачем доказів було встановлено, що 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» та АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30 листопада 2022 року. За наслідком чого ухвалено вважати позивачем АТ «СЕНС БАНК», за наслідком перейменування назви позивача АТ «Альфа-Банк». 02.02.2023 року представником відповідача у підготовчому судовому засіданні було заявлено клопотання про витребування у позивача для огляду в судовому засіданні оригіналів документів з матеріалів кредитної справи відносно [PERSON] , копії яких додані до позову, а саме: оферту (а.с.7), акцепт (а.с.8), додаток 1 (а.с.9-10), паспорт (а.с.11-12, 14), довідка (а.с.13), анкета (а.с.15), довіреність (а.с.25, зворот, 93, 97), довіреність (а.с.93). Дане клопотання представника відповідача судом 02.02.2023 року було задоволено та зобов`язано представника позивача АТ «СЕНС БАНК» надати у судове засідання для огляду оригінали матеріалів кредитної справи відносно [PERSON] , в межах документів зазначених представником відповідача у вказаному клопотанні. 16.05.2023 року представником позивача надано до судового засідання оригінали матеріалів кредитної справи відносно [PERSON] , які були судом оглянуті та встановлених відповідність наданих позивачем копій документів оригіналам, зокрема: оригінал акту прийому передачі №11359, оригінал оферти від 15.03.2019 року, акцепт-пропозиції 15.03.2019 року, оригінал клопотання відповідача від 15.03.2019 року на ім`я АТ "Альфа-Банк", оригінал договору про внесення змін до кредитного договору, договір про внесення змін від 10.01.2018 року, договір про внесення змін та доповнень від 15.03.2019 року, додаток №1 до угоди від 15.03.2019 року, повідомлення про доходи відповідача, паспорт споживчого кредиту, анкета-заявка на укладення договору, копія паспорту та РНКОПП завірені відповідачем. У підготовчому судовому засіданні 03.10.2023 року представник відповідача заявив клопотання про залишення позовної заяви банку без руху, з підстав того, що: подана позовна заява не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і не зазначено докази, що підтверджують обставини, що підлягають доказуванню в цій категорії справ; подана позовна заява містить вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням відсотків та штрафом, однак не містить обґрунтувань таких вимог. За наслідком розгляду вказаного клопотання, 03.10.2023 року судом було постановлено ухвалу, якою заяву представника\~відповідача Чокан\~Яніни Владиславівни\~про залишення\~без руху\~позову Акціонерного\~товариства «Сенс\~Банк» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості залишено без задоволення. 11.12.2023 року представником відповідачки [PERSON] [PERSON] надано до суду в електронній формі клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, у відповідності до якого представник просить суд призначити вказану експертизу, проведення якої доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставити наступні питання: 1. Чи виконано підпис у графі «підпис [PERSON] » у договорі про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року [PERSON] ? 2. Чи виконано підпис у договорі про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року і підписи на копії паспорту [PERSON] однією особою? В обґрунтування вказаного клопотання, представник відповідачки посилається на те, що оригінали матеріалів кредитної справи відносно [PERSON] , які були надані представником АТ «СЕНС БАНК» до судового засідання, представником було встановлено наявність оригіналу документу, копію якого представником банку не було надано до позову, а саме - договору про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, яка укладена з [PERSON] . Однак, як стверджує представник відповідачки, [PERSON] не визнає, що нею було підписано договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року. У зв`язку з чим, як стверджує представник, для встановлення і доведення належними докази доводи відповідачки про не підписання додаткової угоди, яка є складовою спірного договору, потрібні спеціальні знання відмінні ніж право, за наслідком чого наявні підстави для призначення судово-почеркознавчої експертизи. Тієї ж дати, 11.12.2023 року представником відповідачки заявлено клопотання про витребування доказів, в якому представник просить суд витребувати оригінали документів, що містять зразки підпису та почерку [PERSON] від ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, КП «Бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Галиевського Дмитра Александровича, Головного управління ДМС України в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області. В обґрунтування клопотання представник відповідача стверджує, що витребування заявлених документів пов`язано для зібрання документів, що містять зразки підпису і почерку [PERSON] , та подальшого їх використання в якості вільних/умовно-вільних зразків підпису і почерку останньої, що забезпечить проведення заявленої до призначення судово-почеркознавчої експертизи. За наслідком розгляду вказаних клопотань, 06.06.2024 року судом постановлені ухвали суду, якими: - клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без задоволення; - клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про призначення судово-почеркознавчої експертизи по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без задоволення. Вказаними ухвалами суду також встановлено, що на підтвердження заявлених вимог в частині укладення з відповідачкою вказаної кредитної угоди, Банком надано до позову в якості доказів, що зазначено у позові, зокрема: копію оферти на укладення угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року; копію акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року; копію додатку №1 до Угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року; копія паспорту громадянина України виданого на ім`я [PERSON] ; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера виданого на ім`я [PERSON] ; копію Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 15.03.2019 року; розрахунок заборгованості за кредитом у гривні; виписку по особовим рахункам, відкритому на ім`я [PERSON] , за період з 15.03.2019 року по 13.05.2021 року. На підставі викладеного судом встановлено, що договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, укладеної з [PERSON] , не є доказом заявлених позовних вимог позивача. У підготовчому судовому засіданні 06.06.2024 року представник позивача особисто підтвердив, що договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року не є предметом розгляду даної справи, а позовні вимоги не ґрунтуються на ньому, як на доказі. Одночасно судом враховувалось під час постановлення ухвали суду від 06.06.2024 року, що договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року взагалі відсутній в матеріалах справи. Судом встановлено, що представником відповідача у підготовчому судовому засіданні також не обґрунтовано доцільність та не доведено в чому полягає необхідність встановлення виконання [PERSON] підпису у договорі про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, враховуючи, що даний договір не є предметом заявлених вимог позивача. За наслідком викладеного в цілому, судом під час постановлення ухвали суду від 06.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотанні про призначення судової експертизи встановлено, що представником відповідача не обґрунтовано, яким чином встановлення заявленого факту, для чого заявлено проведення відповідної судової експертизи, входить до предмета доказування в даній справі, а відтак не доведено необхідності призначення заявленої судово-почеркознавчої експертизи, враховуючи, що договір про внесення змін і доповнень №___ до угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року не є предметом позову. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Тієї ж дати, 06.06.2024 року з урахуванням думки сторін по справі, судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити стадію. Підготовчого провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання призначене на 21.11.2024 року з`явився представник відповідача, який підтримав заперечення проти задоволення позову викладені у відзиві на позовну заяву, вважав позов необґрунтованим та просив суд відмовити у його задоволенні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 21.11.2024 року в електронній формі надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України судом не встановлено. Приймаючи викладене, висловлене стороною позивача волевиявлення про розгляд справи за його відсутності, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 21.11.2024 року за наявною явкою сторін по справі, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов АТ «Сенс Банк» підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено,\~що\~15.03.2019 року [PERSON] підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500815051, відповідно до якої остання запропонувала Акціонерному товариству «Альфа-Банк» укласти з нею угоду про надання споживчого кредиту. Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 197\~310,56 грн., процентна ставка 23 %, тип ставки фіксована, строк кредиту 60 місяців. Дата повернення кредиту 18.03.2024 рік. Також, як вбачається з вказаної оферти, відповідачка просила надати кредит для повернення заборгованості за кредитним договором № 500640457 від 10 січня 2018 року у розмірі 197310,56 грн. Також відповідною у пункті 3 оферти зазначено, що остання просить банк надати кредитні кошти шляхом їх переказу на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк». У оферті міститься підтвердження [PERSON] , що в додатку №1, що є невід`ємною частиною угоди, пропонується визначити: детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки; графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою. 15.03.2019 року АТ «Альфа-Банк» підписано акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 500815051 за вищевказаними умовами. Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 500815051 від 15.03.2019 року сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, відповідно до якого вбачається, зокрема, що сторонами погоджено графік платежів, реальну річну процентну ставку, яка становить 22,99%, загальну вартість кредиту яка становить в сумі 333 736,54 грн., яка складається з суми тіла кредиту в сумі 197\~310,56 грн., та процентів за весь строк користування кредитом в сумі 136\~425,98 грн. Банком та [PERSON] підписано Договір, що свідчить про отримання всієї інформації про умови кредитування, де також визнано [PERSON] ознайомлення з реквізитами для погашення заборгованості, з призначенням платежів про погашення заборгованості за кредитом №500815051 від 15.03.2019 року. Також судом встановлено, що 15.03.2019 року [PERSON] та Банком підписано Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», відповідно до якої [PERSON] просить відкрити поточні рахунки у гривні на її ім`я в порядку передбаченому чинним законодавством України та відповідно до умов договору. Підписанням цього Акцепту, [PERSON] підтвердила Публічну пропозицію та укладення договору між нею та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Догвоору, що розміщені на веб-сторінці Банку www.alfabank.ua (або у разі її подальшої зміни за іншою електронною адресою, що буде вказана в договорі). Також, підписанням цього Акцепту, [PERSON] підтвердила, що в день підписання цього Акцепту отримала примірник договору та всіх додатків до нього. У відповідності до наданих позивачем виписок по особовим рахункам за період з 15.03.2019 року по 13.05.2021 року вбачається рух коштів по рахункам відкритих на ім`я [PERSON] , вбачається здійснення АТ «Альфа-Банк» 18.03.2019 року зарахування коштів на рахунок [PERSON] в сумі 197310,56 грн. в якості надання кредиту за кредитним договором №500815051 від 15.03.2019 року та їх подальше зарахування на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», в якості погашення заборгованості за кредитним договором №500640457 від 10 січня 2018 року. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 13.05.2021 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №500815051 від 15.03.2019 року становить у загальному розмірі 252768 гривень 81 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 180981,63 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 68749,98 грн.; штрафу в сумі 3037,20 грн. У відповідності до вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] здійснювалось погашення заборгованості за вказаним кредитом договором на загальну суму 39824,84 грн., а саме: 15.03.2019 року в сумі 10729,84 грн.; 18.06.2019 року 17700,00 грн.; 18.08.2019 року - 5395,00 грн.; 18.09.2019 року - 6000,00 грн. Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» було прийнято рішення про зміну найменування АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС БАНК», про що 30 листопада 2022 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач АТ «СЕНС БАНК» посилаючись на невиконання відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором №500815051 від 15.03.2019 року, звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути вищевказану суму заборгованості. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з приписами статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За правилами частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи подані до суду докази, а також наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем з кредиту, враховуючи заперечення відповідача з не укладення з позивачем кредитного договору, не узгодження умов відповідного договору, які б регламентували умови надання кредитних коштів, порядок їх сплати, розмір і порядок нарахування відсотків і пені, їх сплату, зміну, тощо, суд зазначає наступне. За змістом\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої\~статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинених з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі\~ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 641 ЦК України\~пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до\~ст. 642 ЦК України\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Частиною 1 статті 643 ЦК України встановлено, що якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Згідно з ч.2 ст. 644 ЦК України, \~якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. \~У постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року по справі №912/1883/17 зазначено, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). Укладання договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо. Зокрема, прийняттям пропозиції відповідно до частини другої\~статті 642 ЦК України\~є вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (надання послуг, сплата коштів тощо). Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку можливих конклюдентних дій. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту. Приймаючи вказані положення законодавства та виходячи зі встановлених судом обставин, вбачається, що [PERSON] 15.03.2019 року було підписано оферту на укладення з АТ «Альфа-Банк» (яке в подальшому змінило назву АТ «СЕНС БАНК») угоди про надання кредиту №500815051, яка в свою чергу тієї ж дати 15.03.2019 року була акцептована банком на визначених [PERSON] умовах, що відповідає чинним положенням законодавства з надання пропозиції на укладення договору та її прийняття. Як вбачається, надана [PERSON] оферта безпосередньо містить розмір запитуваного кредиту, строк кредитування, умови кредитування з визначеною річною процентною ставкою, цілі отримання кредиту, визначення способу надання кредиту шляхом переказу кредитних коштів на обумовлений [PERSON] розрахунковий рахунок. Крім того, дана оферта підписана [PERSON] містить підтвердження, що вона складається з цієї оферти та додатку №1, яким запропоновано детальний розпис складових кредиту, з визначеною реальною процентною ставкою, реальною вартістю кредиту в цілому, графік погашення заборгованості. Вказані обумовлені [PERSON] умови для кредитування, у підписаній нею оферті від 15.03.2019 року, були акцептовані АТ «Альфа-Банк» в повному обсязі. Суд зазначає, що стороною відповідача під час розгляду справи не спростовувалось та не спростовано підписання [PERSON] наданої до банку оферти на укладення угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, яка була акцептована банком в повному обсязі. Крім того, судом під час розгляду справи, за клопотанням сторони відповідача, було оглянуто під час розгляду справи оригінали вказаної оферти і акцепту банку від 15.03.2019 року з укладення угоди про надання кредиту №500815051, та встановлено їх відповідність наявним в матеріалах справи, за наслідком чого вказані докази є належними та дійсними. Судом враховується, що наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). За наслідком чого суд доходить до висновку про наявність волевиявлення у [PERSON] зі звернення до АТ «Альфа-Банк» та укладення з останнім кредитного договору для отримання у кредит грошових коштів, на запропонованих останньою умовах, що підтверджується підписаною нею офертою про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року. За наслідком чого, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що остання не була обізнана про умови кредитування, враховуючи, що банком була акцептована оферта про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, на умовах визначених безпосередньо [PERSON] , яка в свою чергу містить усі основні умови кредитування, у тому числі: поняття запитуваних до отримання грошових коштів, в якості кредиту; підтвердження обов`язку з їх повернення; передбачений строк їх повернення; розмір процентної ставки; спосіб надання кредиту; графік погашення відповідної заборгованості; розміром як реальної річної процентної ставки так і розмір загальної вартості запитуваного кредиту. Судом встановлено, що АТ «Альфа-Банк» після акцептування надання оферти на визначених [PERSON] умовах, було виконано свій обов`язок з переказу грошових коштів в сумі 197310,56 грн., в якості кредиту, на рахунок [PERSON] визначений безпосередньо нею у наданій оферті, що підтверджується відомостями з проданих до суду позивачем виписок по особовим рахункам. Верховний Суд у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Приймаючи викладене, а також, що надані позивачем виписки по особовим рахункам, на підставі чого судом встановлено виконання позивачем взятого на себе обов`язку з надання [PERSON] кредитних коштів в сумі 197310,56 грн. в обумовлений спосіб, а саме шляхом їх перерахування у безготівковий спосіб на рахунок [PERSON] визначений нею особисто у наданій оферті, належать до первинних документів бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідають до оформлення вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», судом приймаються судом в якості належних доказів. Також приймаючи викладене та не спростування підписання наданої відповідачкою до банку оферти на укладення угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, суд вважає безпідставними доводи відповідача, що найменування типу кредиту за назвою «Кредит готівкою» є умовою та свідчить про надання відповідних коштів безпосередньо у готівковий спосіб, враховуючи, що дана назва є лише назвою кредиту у полі «тип кредиту» , яка визначена позичальником у наданій пропозиції банку на укладення кредитного договору, що була у запропонований спосіб акцептовано банком. Поряд з цим, як вже встановлено, [PERSON] у підписаній та наданій банку оферті від 15.03.2019 року було особисто визначено спосіб надання кредитних коштів, шляхом їх перерахування у безготівковий спосіб на визначений нею розрахунковий рахунок з метою погашення заборгованості за іншим кредитним договором, що було виконано банком в повному обсязі. За наслідком чого, суд доходить до висновку, що наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача [PERSON] до банку та отримання нею кредитних коштів, на запропонованих безпосередньо позичальником умовах, що у свою чергу свідчить про належне укладення сторонами по справі кредитного договору угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, та виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2\~глави 71 ЦК України\~«Кредит». Судом враховується, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним». Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). Суд зазначає, що відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження оспорювання, визнання недійсним, у тому числі частково, чи визнання фіктивним, а також не надано жодних доказів на підтвердження нікчемності укладеного з позивачем кредитного договору угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року. Судом враховується, що відповідач заперечуючи проти укладення вказаного договору, не користувався процесуальним правом зі звернення до суду з зустрічним позовом з приводу оспорення вказаного договору. За наслідком чого, кредитний договір, укладений сторонами у формі угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, є чинним, а відтак породжує права і обов`язки для його сторін. Як вже судом зазначалось, у відповідності до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13.05.2021 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №500815051 від 15.03.2019 року становить у загальному розмірі 252768 гривень 81 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 180981,63 грн.; заборгованості по відсоткам в сумі 68749,98 грн.; штрафу в сумі 3037,20 грн. Досліджуючи поданий до суду розрахунок заборгованості вбачається, що розрахунок боргу є зрозумілим та доступним, в тому числі містить усю необхідну інформації щодо періоду і розміру виникнення боргу. Заперечуючи проти розміру заборгованості, свого контррозрахунку відповідачкою не надано, доказів, що нею були внесено коштів у більшому розмірі не долучено до матеріалів справи. Зазначений розрахунок заборгованості не спростований відповідачем жодним належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, у зв`язку з чим приймається судом в якості належного доказу на підтвердження неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, що не спростовано останньою, внаслідок чого виникла заборгованість у зазначеному вище розмірі заборгованості 252768,81 грн. Крім того, у відповідності до вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] здійснювалось погашення заборгованості за вказаним кредитом договором - угодою про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, на загальну суму - 39824,84 грн., а саме: 15.03.2019 року в сумі 10729,84 грн.; 18.06.2019 року 17700,00 грн.; 18.08.2019 року - 5395,00 грн.; 18.09.2019 року - 6000,00 грн. Дані кошти відповідачкою були сплачені на погашення заборгованості за кредитом, яка складалась з наступних складових: тіло кредиту, нараховані проценти, штраф за просрочення платежу. Будь-яких доказів на підтвердження того, що з моменту останнього здійсненого відповідачкою платежу, спрямованого на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором - угодою про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, що мало місце 18.09.2019 року, до моменту звернення позивача до суду з цим позовом, що мало місце 22.06.2021 року, [PERSON] здійснювала будь-які дії зі з`ясування у банку підстав для зарахування сплачених коштів на погашення заборгованості саме за цим договором та з`ясування підстав з приводу порядку їх зарахування і складових, будучи не згодною що нею укладено саме кредитний договір на вказаних умовах, до суду не надано. Отже, доводи відповідачки про те, що вона не узгоджувала з позивачем розмір відсотків, щомісячних платежів, є також безпідставними та відхиляються судом, адже з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів слідує, що [PERSON] отримала кредитні кошти у визначений нею спосіб та частково погашала заборгованість на виконання умов угоди про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, що додатково свідчить факту погодження сторонами розмірів таких платежів. Також приймаючи вказані встановлені обставини, доводи відповідача про неукладність кредитного договору також є необґрунтованими, оскільки згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц). Тобто, головним для визначення правовідносин між сторонами є факт повного або часткового його виконання сторонами, наявність конклюдентних дій сторін, спрямованих на його укладення та виконання. [PERSON] в свою чергу не заперечувався факт отримання та використання кредитних коштів саме в узгоджений нею у оферті безготівковий спосіб, зазначені дії було нею погоджено шляхом сплати відповідних платежів, а тому суд не вбачає підстав вважати, що між сторонами не склались договірні правовідносини. Щодо доводів відповідачки про відсутність підстав для звернення позивача до суду з даним позовом, з підстав не закінчення строку дії договору, суд зазначає наступне Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 22 липня 2020 року в справі № 210/1504/13-ц, від 03 грудня 2020 року в справі № 569/16767/16-ц, від 07 грудня 2022 року в справі № 953/1904/20, від 22 лютого 2023 року у справі № 159/36087/15-ц. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. За наслідком чого суд не бере до уваги заперечення відповідачки щодо необхідності відмови у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог з огляду на невчинення належних дій щодо досудового врегулювання спору позивачем АТ «Сенс Банк». Хоча до суду позивач за стягненням достроково кредитних коштів звернувся 22.06.2021 року, а строк кредитування мав закінчитися 15 березня 2024 року, проте за умови відсутності доказів належного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань станом на час розгляду справи судом, вказані доводи не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Ухвалюючи рішення суду в даній справі, судом враховується, що згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд зазначає, відповідачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України в обґрунтування власних заперечень не надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, на які посилається банк як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази. Ухвалюючи рішення суду в даній справі судом враховується, що відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вказані обставини, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі, за наслідком чого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за\~кредитним договором - угодою про надання кредиту №500815051 від 15.03.2019 року, яка станом на 13.05.2021 року, становить у загальному розмірі 252768 гривень 81 копійка, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 180981 гривні 63 копійки; заборгованості по відсоткам в сумі 68749 гривень 98 копійок; штрафу в сумі 3037 гривень 20 копійок. У відповідності до положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання зокрема як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування понесених останнім витрат зі сплати судового збору за пред`явлення даного позову підлягає 2270,00 грн. Будь-яких інших судових витрат до відшкодування позивачем не заявлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved