Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

позивач ФОП [PERSON] та його представник адвокат Самойленко П.М. звернулися до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 2544,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 15246,43 грн., а також витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 1073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 11917,50 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник зазначили, що 06 липня 2021 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області було винесено рішення по справі № 219/2948/21 про стягнення з [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 28956,93 грн., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі: 908 грн., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12485 грн., а всього 42349,93 грн. На виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист № 219/2948/21 від 01.10.2021. 22.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67222040 за виконавчим листом № 219/2948/21 від 01.10.2021 року. Станом на 06.08.2023 року відповідач рішення суду добровільно не виконав, тому позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, що змушує його звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, проте з невідомих суду причин до суду не з`явився. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Дружківського міського суду в Донецькій області від 02 травня 2024 року позовна заява ФОП [PERSON] до [PERSON] , про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої заборгованості\~була прийнята до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.07.2021 по справі 219/2948/21 позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу задоволені в повному обсязі. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті завданні збитки в порядку регресу у розмірі 28956 грн. 93 коп., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 908 грн. 00 коп., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12485,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 06.08.2021 року. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання. 22.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67222040 на підставі виконавчого листа №219/2948/21, виданого 01.10.2021 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] завданні збитки в порядку регресу у розмірі 28956 грн. 93 коп., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 908 грн. 00 коп., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12485,00 грн. Згідно Інформаційної довідки від 16.09.2023 року про виконавче провадження виконавче провадження № 67222040 є відкритим. Разом з тим, на теперішній час судове рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.07.2021 по справі 219/2948/21 залишається не виконаним. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що 3 % річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку % річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64). Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для виконання відповідачем, з якого стягнуто суму заборгованості, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, стягнутої за рішенням суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі № 361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат відповідно до вимог ст.625 ЦК України є обґрунтованими. Позивач здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат наступним чином: основна сума заборгованості за договором за період з 06.08.2021 до 06.08.2023 складає 42349,93 грн. Розрахунок інфляційних втрат за вказаний період здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) = 1.36001066 Інфляційне збільшення: 42 349,93 x 1.36001066 - 42 349,93 = 15246,43 грн. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Кількість днів прострочення за період з 06.08.2021 до 06.08.2023 складає 731 день. Так, 3% річних розраховуються наступним чином: 42 349,93 x 3 % x 731 : 365 : 100 = 2544,48 грн. Отже, в результаті здійснення розрахунків інфляційні втрати склали 15246,43 грн., 3% річних склали 2544,48 грн. Перевіривши обставини справи, суд дійшов висновку, що інфляційні втрати та 3% річних розраховані позивачем правильно, отже, враховуючи наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 2544,48 грн. та інфляційних втрат у розмірі 15246,43 грн. за період з 06.08.2021 до 06.08.2023, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а також їх документального обґрунтування. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Стороною позивача до позовної заяви додано договір про надання професійної правової (правничої) допомоги № 1818 від 25.05.2021, Додаткову угоду № 1 до вказаного договору (акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги), в якій загальна вартість послуг склала 11917,50 грн., квитанцію до прибуткового ордеру №0909 від 09.09.2023 року про сплату 11917,50 грн за Додатковою угодою (актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги за Договором про надання професійної правової (правничої) допомоги № 1818 від 25.05.2021. Оскільки витрати на правничу допомогу підтверджуються наданими до позовної заяви доказами, є співмірними зі складністю справи, а отже, підлягають стягненню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved