Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

14.10.2024 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, в якій просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю (склад), позначену в технічному паспорті літерою «А-1», загальною площею 137,8 кв.м., з неї основна 118,5 кв.м., допоміжна 19,3 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 16.10.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 2008 року він, без укладення договору, безперервно та відкрито володіє нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так як власників у цього приміщення не було, він почав таке використовувати як склад. Вважає, що він набув право власності на спірне майно за набувальною давністю, оскільки добросовісно заволодів таким і продовжує відкрито, безперервно користуватись таким майном більше десяти років. З метою захисту цивільних прав та інтересів позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом за місцем знаходження нерухомого майна. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, попередньо подавши до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 14.11.2024 на адресу суду надійшла заява голови Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області В. Щекун, в якій просить розгляд справи проводити без сторони відповідача, вказавши, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ч. 3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4\~ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, - немає. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 18.09.2024 року Сколівською міською радою Львівської області за №395379943, право власності на нежитлову будівлю (склад), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Відповідно до технічного паспорта на нежитлову будівлю (склад), виготовленого фізичною особою підприємцем [PERSON] від 26.09.2024, загальна площа нежитлової будівлі (складу), позначеної в технічному паспорті літерою «А-1», 1986 року побудови, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 137,8 кв. м., з неї основна 118,5 кв. м., та допоміжна 19,3 кв. м. Відомості про проведення даної технічної інвентаризації внесено до Реєстру будівельної діяльності, що підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 26.09.2024 №ТІ01:5504-1828-0965-8898. Згідно довідки-характеристики фізичної особи-підприємця [PERSON] від 26.09.2024 №114, інвентаризаційна вартість вказаної вище нежитлової будівлі (складу) становить 30\~500 грн. Згідно довідки №523, виданої 13.09.2024 року Козівською сільською радою Стрийського району Львівської області, нежитлове приміщення (склад), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 1986 року забудови, на балансі Козівської сільської ради не перебуває. Згідно довідки №134, виданої 13.09.2024 року відділом освіти, культури, молоді та спорту Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, нежитлове приміщення (склад), яке знаходиться заадресою: [ADDRESS] , 1986 року забудови, на балансі відділу освіти. культури, молоді та спорту Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області не перебуває. Як вбачається з довідки №05/02-92, виданої 16.09.2024 старостою Завадківського старостинського округу №2 Лопух В.Й., [PERSON] добросовісно, відкрито користується нежитловим приміщенням (складом) 1986 року забудови, що знаходиться по [ADDRESS] з 2008 року, тобто більше 10 років, без укладення договору. Згідно довідки в.о. директора Стрийського МБТІ В. Бовтач, згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ станом на 31.12.2012 за гр. [PERSON] , [INFO] , право власності на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України). Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до частини першої статті 344\~ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом\~України (далі - ЗК), зокрема статтею 119. Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16\~ЦК України, а також частини четвертої статті 344\~ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У постанові від 09.07.2019 року у справі № 920/999/16 Верховний Суд роз`яснив, що\~набуття права власності на річ за набувальною давністю\~- це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ\~виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК, для такого набуття\~необхідна сукупність умов: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. У постанові ВС від 10.02.2020 року у справі № 923/82/19 викладено наступні висновки: «Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). \~Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. \~Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. \~Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння\~не знає (і не повинен знати)\~про\~неправомірність\~заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але\~неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном\~не як власник. Якщо володілець\~знає або повинен знати\~про\~неправомірність заволодіння чужим майном\~(у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то,\~незважаючи на будь-який строк\~безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності -\~добросовісність\~заволодіння майном. \~Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. \~Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. \~Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. \~ \~ У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння,\~яке не спирається\~на будь-яку правову підставу\~володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном\~без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 14.05.2019 року № 910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном\~на певних правових підставах,\~які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник». Так, звертаючись до суду з позовом\~про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивач зазначив, що з 2008 року\~він безперервно та відкрито користується нежитловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , та вважає, що внаслідок відкритого, безперервного володіння зазначеним приміщенням, має право на нього в силу положень статті 344 ЦК України. Ці обставини підтверджено довідкою № 05/02-92, виданою 16.09.2024 року старостою Завадківського старостинського округу № 2 Лопух В.Й.. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Беручи до уваги той факт, що позивач добросовісно заволодів\~нежитловою будівлею (склад), площею 137,8 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та продовжує протягом шістнадцяти років відкрито,\~безперервно та добросовісно користуватися нею, а в позасудовому порядку відсутні підстави для оформлення права власності на дану будівлю, жодних осіб, які б претендували на зазначене майно, судом не встановлено, відтак ці обставини, на переконання суду, є достатніми підставами для набуття позивачем [PERSON] права власності на зазначену нежитлову будівлю за набувальною давністю. Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності,\~суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved