Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач звернулась до Южного міського суду Одеської області з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 25 червня 2019 року. За час шлюбу у подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач [PERSON] . Відповідач повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітньої дитини, ніяких відносин із нею не підтримує, вихованням не займається, не телефонує, не цікавиться здоров`ям, матеріально не забезпечує. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 28.06.2024 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 21.10.2024 закрито підготовче судове засідання по цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 20.11.2024 позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишені без розгляду. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду нотаріально посвідчену заяву, згідно якої просить справу слухати у його відсутність, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірваний рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.08.2017 №504/518/17 (а.с.11-12). [INFO] народилась [PERSON] , батьком якої є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Згідно заяви [PERSON] посвідченої Державним нотаріусом Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області Мороз Н.О., зареєстрованого в реєстрі за №1938, вбачається, що [PERSON] 27 серпня 1981 року дав вільну згоду на позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики наданої директором комунального закладу «Сичавська гімназія» Южненської міської ради Одеського району Одеської області вбачається, що рідний батько [PERSON] - [PERSON] не приймає участі в навчанні і вихованні дитини. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). При ухваленні рішення судом враховано, що відповідач надав нотаріально посвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав щодо його доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не утримує її та не спілкується з нею, надав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо дитини. Вихованням неповнолітньої дитини займається позивач, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved