Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить: Стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , [INFO] , Ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, код за ЄДРПОУ 39952398, Рахунок IBAN [NUMBER] в АТ «СЕНС-БАНК», МФО 300346) заборгованість за договором про споживчий кредит № 1620150 від 16.07.2021 року в розмірі 24000,00 грн. 2. Стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , [INFO] , Ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, код за ЄДРПОУ 39952398, Рахунок IBAN- [NUMBER] В АТ «СЕНС-БАНК», МФО 300346) судові витрати на оплату судового збору в сумі 3 028,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог, в позовній заяві вказано, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг № 2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). 16.07.2021 року між Позивачем та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 1620150 від 16.07.2021 року в електронній формі (надалі - Договір про споживчий кредит). За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та Відповідачем Договору про споживчий кредит. Позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 8 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. пунктом 1.3. Договору про споживчий кредит встановлено, що позика надається строком на 20 (двадцять) днів. Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору про споживчий кредит між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору про споживчий кредит на картковий рахунок Відповідача була перерахована сума позики в розмірі 8000,00 грн., що підтверджується повідомленням № 507/07 від 11.07.2024 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору про споживчий кредит, в той час як Відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно п. 1.5.1 Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: -1.8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) гривень 00 копійок за перший день користування позикою; - 1.8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору; Відповідно до ст. 21 ч. 3 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Відповідно п. 1.1, 1.5 Договору про споживчий кредит, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 10.07.2024 року становить 24 000,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. - основний борг; 16 000,00 грн.- заборгованість по відсоткам. Передбачене договором позики підвищення процентної ставки відбувається внаслідок порушення зобов`язань, зокрема користування кредитом понад встановлений строк, тобто збільшення процентної ставки сторони пов`язали з певною подією - неповерненням позикових коштів у встановлений у договорі строк. Таке підвищення процентної ставки є саме реакцією на порушення зобов`язань за договором і не може вважатися таким, що зумовлене збільшенням кредитного ризику, оскільки підвищення кредитного ризику - це ймовірна можливість виникнення ускладнень при виконанні договору, а в даному випадку йдеться про збільшення процентів внаслідок порушення договору. Разом з тим законодавством не заборонено встановлювати інші види забезпечення виконання зобов`язань, підстави сплати, правова форма та розмір яких визначаються договором або законом, а тому встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству. Отже, підсумовуючи викладене, підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно, поверненню підлягає основна сума заборгованості, проценти за позикою (основні та додаткові), нараховані відповідно до пп. 1.5.1 та пп.1.5.2 договорів за весь строк користування позиченими коштами, які за своєю суттю не є мірою цивільно - правової відповідальності у вигляді неустойки і штрафу, пені) за порушення виконання позичальником умов договору позики, а є нарахованими процентами у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Підсумовуючи викладене, нарахування позивачем додаткових (збільшених) процентів, передбачених пп.1.5.2 договорів позики, за фактичну кількість календарних днів її користування, за своєю правовою природою у повному обсязі відповідає процентам за ч.2 ст.625 ЦК України. Беручи до уваги, що нараховані за збільшеною ставкою додаткові проценти за своєю суттю не є неустойкою (штрафом, пенею), тому ТОВ «ВЕЛЛФІН» не допущено порушення ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» в частині перевищення сукупної суми неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору позики, половини суми, одержаної споживачем за таким договором. Відповідно до п.7.5 Договору позики Заявник до укладення цього Договору отримав від Товариства інформацію, що визначена частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». На момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувалось Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 60 від 30.12.2020 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті Позивача https://creditup.com.ua (надалі - Правила). Згідно п. 7.1, 7.2 Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Заявник хтя оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п. 7.6 Уклавши цей Договір Позичальник автоматично стає учасником Програми лояльності, умови якої регламентуються Офіційними правилами програми лояльності та є невід`ємною частиною Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та підтверджує, шо він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил програми лояльності текст яких розміщено на Сайті Позикодавця. У разі отримання Договору позики засобами електронного зв`язку, Заявник укладає Договір позики з товариством в Особистому кабінеті. Згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення Формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. На підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит в електронній формі. Пунктом 1.6. договору позики встановлено, що невід`ємною частиною договору є правила. Відповідно до п. 4.8 Правил підтвердженням згоди Заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Згідно п. 4.9 Правил дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої заявнику суми від 1 до 99 копійок та з послідуючим зазначенням у відповідному полі Особистого кабінету, Заявником точної суми, що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк використавши засоби CMC-повідомлень, засоби телефонного зв`язку, тощо. Відповідно до п. 4.10 Правил відповідність зазначеної суми, підтверджує належність рахунку для перерахування позики заявнику, та підтверджує згоду заявника на отримання позики. Відповідно до п. 6.10-6.12 правил товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі про споживчий кредит на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору про споживчий кредит сторонами. Датою укладання договору про споживчий кредит між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Згідно п. 1.4 Договору про споживчий кредит дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому и. 1.4. Договору про споживчий кредит через оператора послуг платіжної інфраструктури Platon на картковий рахунок Відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в Договорі про споживчий кредит, що підтверджується повідомленням № 507/07 від 11.07.2024 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк- еквайер здійснює зарахування коштів. При цьому, ТОВ «Платежі Онлайн» є оператором послуг платіжної інфраструктури, яке уповноважено надавати окремі види послуг в платіжній системі та здійснювати операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів, та діяльність якої регулюється, зокрема, нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». При цьому звертаємо увагу, що на операції по перерахуванню коштів через оператора послуг платіжної інфраструктури не розповсюджується дія Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, яка встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, оскільки ТОВ «Веллфін» та ТОВ «Платежі Онлайн» не є банками. Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження Позивачем заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що Відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а Договір про споживчий кредит було укладено та підписано в електронній формі, що в силу приписів ст.ст.6, 627 ЦК України, ст.ст. 11. 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Станом на день подання позову відповідач взяті на себе зобов`язання по договору про споживчий кредит не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Ухвалою судді від 24 липня 2024 року провадження у справі відкрито і на підставі ч.5 ст. 279 ЦПК України, яка має імперативний характер, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. 19.08.2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» до нього про стягнення заборгованості за договором позики. Свої заперечення мотивував тим, що з позовними вимогами він не погоджується та вважає такі вимоги необґрунтованими та безпідставними. 16.07.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ним [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 1620150 від 16.07.2024, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Факт отримання коштів позичальником підтверджується листом ТОВ «Патежі Онлайн» за № 507/07 від 11.07.2024, за змістом якого ні номера банківської картки, ні ПІБ отримувача. Разом з тим він, [PERSON] , в абсолютній мірі заперечує отримання коштів, а отже вони не є належним доказом у справі. Адже відсутні докази належності саме йому [PERSON] , банківської картки. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, а вданому випадку - 20 днів. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-1 Оцсі8, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, Роменський міськрайонний суд не в повній мірі дослідив вказані докази по справі та не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача відсотків, які були нараховані поза межами погодженого сторонами Договору позики строку кредитування. По друге, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 ЗУ «Про електронну комерцію»). Електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно- цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про: предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.....Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення....Проте, у нього, [PERSON] відсутній зареєстрований за ним номер телефону [NUMBER] та електронна пошта: [INFO] , а отже позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими, а надані докази позивачем в силу заявлених позовних вимог не спростовують твердження самого позивача. По - третє, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо споживчого кредитування і формування та обігу кредитних історій"» передбачено основні умови мікрокредитування. Кредитні договори, укладені на строк до одного місяця, і договори, розмір позики за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, у тому числі які підлягають під регулювання положеннями Закону України «Про споживче кредитування». А отже максимальна сукупна сума неустойки (штрафу, пені) за порушення споживачем виконання його зобов`язань не може перевищувати розмір подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені в бік погіршення для споживача. Та те, що під час оформлення мікрокредиту клієнт надає доступ до інформації, що становить його кредитну історію, а також на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації, щодо нього та цього кредиту. У разі відмови споживача у наданні такої згоди кредитодавець має відмовити у наданні мікрокредиту. Враховуючи викладене, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на вказане, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 16.07.2021 року між ТОВ «Велфін» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1620150. Відповідно до п.1.1 договору позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 8000 на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5. цього Договору. З п. 1.2. договору вбачається, що позика надається Позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту Позикодавця (https://сredituр.com.ua), за умови ідентифікації Позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.1.3. Строк позики за цим Договором складає 20 (двадцять) днів, позика має бути повернута згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит (додаток до договору) до 05.08.2021 року. Пунктом 1.4. передбачено, що цей Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором. Пунктом 1.5. договору передбачено, що строк та проценти за користування позикою за Договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: 1.5.1. Протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 Договору, розмір основних процентів складає: 1.8 процента від суми позики, але не менше ніж 50 за перший день користування позикою; 1.8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. 1.5.2. У разі якщо Позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України (проценти за понадстрокове користування позикою). При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Позика надається на споживчі цілі. Даний договір підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису vf8332 (аналогом власноручного підпису) (а.с.16-21). З додатку до договору, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит вбачається, що було проведено розрахунок заборгованості за договором позики №1620150 від 16.07.2021 року [PERSON] та сума кредиту становить 8000 грн., кредит було видано 16.07.2021 року, проценти за користування кредитом становлять 2880 грн., датою погашення кредиту визначено 05.08.2021р. проте з розрахунку вбачається, сплата по даному кредиту не відбувалась. З 31.07.2021 року по 04.11.2021 року здійснювалось нарахування відсотків в сумі 144,00 грн. та 15.11.2021 року в сумі 16,00 грн. Станом на 10.07.2024 року сума заборгованості становить 24000,00 грн. З яких 8000,00 грн. сума кредиту та 16000,00 грн. сума нарахованих відсотків (а.с.22-33). Відповідно до інформаційної довідки вих. №507/07 від 11.07.2024р. наданої ТОВ «Платежі онлайн» даним товариством як технологічним оператором платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» 16.07.2021 року о 18:25:39 була проведена успішна транзакція №32644-91361-65693 на суму 8000,00 грн. на, номер платіжної карти [NUMBER] Oschad Bank код авторизації 630488, опис Credit issuance (а.с.34). Також до матеріалів справи надано роздруківку з сайту risk.creditup.com.ua з якої вбачається, що в розділі «Заявки» в пункті «Персональні дані» внесено по відповідним графам всі персональні данні [PERSON] та до даної заявки долучено фото особи яка тримає перед собою особистий паспорт для підтвердження своєї особи (а.с.35-40). Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу кредитного зобов`язання, які регулюються нормами Глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо відзиву відповідача в якому він висловив свої заперечення стосовно даного позову, зазначивши про неотримання ним коштів, про неправомірність нарахування відсотків поза межами строку кредитування та відсутність доказів належності йому банківської картки куди здійснювалось зарахування, номеру телефону та електронної адреси, суд вважає що дані заперечення є наміром відповідача уникнути відповідальності за невиконання ним грошових зобов`язань за кредитним договором. Оскільки позивачем було надано достатньо підтверджень щодо достовірності укладеного між ним та [PERSON] договору про споживчий кредит, який було підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису та для оформлення якого ним було повідомлено ТОВ «Веллфін» всі необхідні особисті дані такі як паспортні данні, ІПН та місце реєстрації. Стосовно неправомірності нарахування відсотків за користування кредитом то дослідивши матеріали справи судом встановлено, що нарахування відсотків які відображено в додатку не суперечать п.1.5 договору в якому позивач та відповідач узгодили строки та проценти за користування позикою та зафіксувли умови які будуть застосовано в разі не своєчасного повернення суми позики. Стосовно заперечень позивача, що карта на яку здійснювалось зарахування суми позики йому не належить та ті дані які введено в анкеті на сайті а саме номер телефону та електронна адреса йому не належать, не підтверджуються жодними доказами та не спростовують доказів наданих суду позивачем. Судом встановлено, що 16.07.2021 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1620150 на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути кошти у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором, проте взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк, грошові кошти та нараховані проценти не повернув. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що сума заборгованості [PERSON] становить 24000,00 грн. з яких 16000,00 грн. заборгованість по відсотках, 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту. Відповідач користувався наданими кредитними коштами, взяті на себе зобов`язання не виконав, доказів про відсутність заборгованості у розмірі, вказаному в розрахунках суду не надав, а тому суд дійшов висновку про необхідність захисту прав ТОВ «Веллфін», шляхом стягнення заборгованості за укладеним договором. На підставі ст. 141 ЦПК України також стягненню з [PERSON] підлягає сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved