Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачі є споживачами житлово - комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово - комунальних послуг. 05.08.2014 року у газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованого у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. Таким чином, відповідачі отримували послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за вищевказаною адресою на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вищевказаній газеті, жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від відповідача не надходило. 31.05.2021 року на офіційному сайті опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та або/централізованого водовідведення (у подальшому зі змінами від 30.09.2021 та від 31.12.2021), у зв`язку із чим, 01.07.2021 вказаний договір вважається укладеним. Однак, відповідачі, в порушення умов договору та в порушення зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих у період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2024 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконали належним чином, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 51975 грн 14 коп., яка складається із: заборгованості з оплати за централізоване водопостачання та водовідведення у розмірі 50764 грн 66 коп., заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 105 грн. 56 коп., заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 1104 грн. 92 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. Також, на підставі ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання боржниками оплати спожитих житлово-комунальних послуг, позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних від простроченої суми в розмірі 1969 грн 91 коп. та інфляційні втрати у розмірі 9593 грн 47 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 45 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 квітня 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. 10 квітня 2024 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк, встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Витребувано у Подільської районної в місті Києві державної адміністрації інформацію, яка міститься в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва» про кількість осіб, його (їх) прізвище, власне ім`я (усі власні імена), по батькові, дату народження, дату реєстрації, паспортні дані або РНОКПП осіб, що були зареєстровані та/або проживали/перебували за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2024 року в квартирі [ADDRESS] . Витребувано у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» довідку, витяг або інший документ, що підтверджує право власності на квартиру [ADDRESS] . Представник відповідачів 14 жовтня 2024 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив застосувати до позовних вимог в частині стягнення заборгованості позовну давність. Зазначив, що відповідачі з 27.01.2022 року, перестали бути власниками житлового приміщення, а саме: квартири загальної площі 44,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , новим власником квартири є Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Вказав, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №530-ІХ від 17.03.2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Також, постановою Кабінету Міністрів №206 від 05.03.2022 року установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. 22 жовтня 2024 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Вказала, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого постачання і водовідведення оскільки були співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.02.1994 року, у період з 01.12.2016 року по 27.01.2022 року та були зареєстрованими за вказаною адресою у спірний період з 01.12.2016 року по 31.01.2024 року, що підтверджується листом Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.05.2024 року №106-3983, хоча і право власності на квартиру було зареєстровано 27.01.2022 року за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Зазначила, що не перебування вказаної квартири у власності відповідачів не може бути підставою для звільнення їх від виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язанням з оплати житлово-комунальних послуг. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) заборонено нарахувати та стягувати неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено. Щодо застосування норм Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року зазначає, що з розрахунку заборгованості чітко вбачається, що відповідачам не нараховувалися ні компенсаційні витрати (інфляційні витрати, 3% річних), ні штрафні санкції (штраф, пеня) на суму заборгованості, яка виникла у період дії воєнного стану. Вказала, що позовну заяву подано з дотриманням строків позовної давності. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що 05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. У разі відмови споживача від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг. Згідно до інформації наданої Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією № 106-3983 яка надійшла до суду 14.05.2024 року, відповідно до даних інформаційної системи «Реєстр територіальної громади міста Києва» та картотеки реєстраційного обліку місця проживання фізичних осіб, за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.12.2016 року по 31.01.2024 року, значились зареєстрованими наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1994 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному. Згідно до інформаційної довідки від 11.03.2024 року №369176852 з 27.01.2022 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] належить Акціонерному товариству «Альфа-Банк». За період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2024 року у відповідачів виник борг за оплату житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 63538,52 грн., з яких: 51975,14 грн. - заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, 1969,91 грн. - 3 проценти річних та 9593,47 грн. інфляційних втрат. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень вказаного Закону від 24.06.2004 № 1875-ІV в редакції, що діяла на момент опублікування та відповідно умов укладення публічного договору (оферти) (далі - Закон № 1875-ІV) та нової редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII) визначаються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, та предметом його регулювання є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875-ІV та п.1 ч.1 ст.7 Закону № 2189-VIII споживач має право вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-ІV та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами Відповідно до ст. 540 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов`язання (ст. 541 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. У запереченнях на позовну заяву, які містяться у матеріалах справи представник відповідачів зазначає, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності Акціонерному товариству «Альфа-Банк», а тому зобов`язання щодо оплати комунальних послуг слід адресувати новим власникам. Однак, до 27.01.2022 року квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1994 року. Нарахування заборгованості за послугу з водопостачання та водовідведення здійснювалось з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2024 року. У період з 01.12.2016 року по 27.01.2022 року право власності на згадану квартиру належало відповідачам, які також були зареєстровані за вказаною адресою у спірний період з 01.12.2016 року по 31.01.2024 року, а тому стягнення заборгованості правомірно пред`явлене саме до відповідачів. Щодо застосування позовної давності у спірних правовідносинах слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність -це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як убачається із матеріалів справи, а саме з «Розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення», нарахування заборгованості відповідачам здійснювалось з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2024 року. Позивач звернувся до суду з позовом у вересні 2024 року. У відповідачів виникла заборгованість з 01 грудня 2016 року. Зважаючи на те, що споживач зобов`язаний сплачувати щомісячні платежі за надані у попередньому місяці послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, тому позовна давність має застосовуватися до відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Тобто, після застосування загальної позовної давності, періодом нарахування та стягнення заборгованості з відповідачів за послугу з водопостачання та водовідведення є період з квітня 2017 року по 31 січня 2024 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що сума основного боргу, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів, розраховується за період з квітня 2017 року по 31 січня 2024 року і складає 51843,13 грн. Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Чинним законодавством, крім заходів відповідальності штрафного характеру (таких як неустойка), передбачаються заходи відповідальності компенсаційного характеру. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Про звільнення від даних мір відповідальності в Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№ 530-ІХ від 17.03.2020) не вказано. Таким чином, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№ 530-ІХ від 17.03.2020) боржник під час дії карантину та протягом 30 днів після його закінчення звільняється від сплати саме неустойки (штрафу чи пені). При цьому, боржник, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити передбачені ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за весь час прострочення і 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII (який введений в дію щодо цієї статті у листопаді 2019 року), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суд дійшов висновку, що з відповідачів підлягає стягненню солідарно на користь позивача нарахована сума, починаючи з квітня 2017 року по 31 січня 2024 року в розмірі 51843,13 грн. основного боргу, 9466,76 грн. інфляційних втрат та 1942,67 грн. 3 % річних від простроченої суми заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову даної категорії позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 22 березня 2024 року № 9728, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах по 1009,33 грн з кожного, а також витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав по 15 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial