Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

27.03.2024 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з вказаною заявою у якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , недієздатним. В обґрунтування заяви посилається на наявність у [PERSON] психічного захворювання через яке він не розуміє значення своїх дій, не може ними керувати і потребує опіки та постійного догляду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі, призначено у справі судову-психіатричну експертизу. 01.10.20224 р. Державною установою «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» проведено судово-психіатричну експертизу. 17.10.2024 р. на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта, справу призначено до судового розгляду. Заявник у судовому засіданні підтримав вимоги заяви, просить її задовольнити. Представник заінтересовані особи вимоги заяви підтримує. Представник особи, недієздатність якої встановлюється, адвокат Грибова І.В. вимоги заяви підтримує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 21.01.1986 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м.Києва (актовий запис №272). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертною комісією №424209 від 28.10.2019 р. [PERSON] рекомендовано спостереження у психіатра. Згідно виписного епікризу КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» з медичної картки стаціонарного хворого №1946 від 20.02.2024 р. [PERSON] встановлено діагноз - легка розумова відсталість з порушенням психіки та поведінки. Згідно довідки КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» від 12.02.2024 р. №198 [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра з приводу хронічного нервово-психічного захворювання. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» №1319 від 01.10.2024 р. [PERSON] страждає на стійкий хронічний психіатричний розлад у вигляді легкої розумової відсталості з порушенням психіки та поведінки. Наявний психічний розлад у [PERSON] насить характер стійкого хронічного розладу. [PERSON] за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Встановленню судом факту відповідають цивільні правовідносини про визнання фізичної особи недієздатною, які регулюються нормами ЦК України та ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа, визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Над недієздатною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах має право вчиняти її опікун (ч. ч. 1-3ст. 41 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд, серед іншого, розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Згідно із ч. 3 ст. 297 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Положеннями ч. 1 ст. 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Аналіз перевірених і оцінених судом належних, достовірних та допустимих доказів надають достатні підстави для визнання [PERSON] недієздатним, оскільки останній внаслідок хронічного, стійкого психічного захворювання не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного догляду та допомоги сторонніх осіб. Відповідно до положень ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. В зв`язку із даним положенням суд визначає строк дії рішення про визнання фізичної особи [PERSON] недієздатним два роки з дня набрання рішенням законної сили. За встановлених обставин, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява про визнання особи недієздатною є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved