Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до приватного акціонерного товариства «Поліграфкнига» корпоративного підприємства ДАК «Укрвидавполіграфія» (далі - ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія») про встановлення факту проживання у гуртожитку, визнання права на проживання у гуртожитку. Зазначали, що [PERSON] у 2003 році була тимчасово вселена в гуртожиток, що належить відповідачу. Підставою для її вселення був лист директора КЦ «Кияночка», вона отримала ордер у січні 2004 року на проживання у кімнаті [ADDRESS] . Вона та її донька мають зареєстроване місце проживання у Донецькій області, однак дане житло не придатне для проживання. У 2006-2007 роках проводилася перевірка керівництвом ВАТ «Поліграфкнига» щодо наявної правових підстав для її проживання у гуртожитку, будь-яких претензій щодо безпідставного проживання у гуртожитку до неї заявлено не було, відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно якщо інше не встановлено цим кодексом. Посилаючись на зазначені обставини, просили встановити факт їх проживання в кімнаті [ADDRESS] з листопада 2003 року по дату ухвалення рішення та визнати за ними право на проживання в кімнаті [ADDRESS] . Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 10.07.2015 зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія» про встановлення факту проживання у гуртожитку, визнання права на проживання у гуртожитку об`єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія» до [PERSON] , [PERSON] про виселення. У судове засідання представник ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія» не з`явився, про дату та час судового засідання ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія» було повідомлено належним чином, причини неявки у судове засідання позивач не повідомив та від нього не надходила заява про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія». Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 18.11.2024 позов ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія» до [PERSON] , [PERSON] про виселення залишено без розгляду. Представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи на підставі ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Згідно зі ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, установлених законом. Судом установлено, що 01.10.2003 директор КЦ «Кияночка» звернувся до голови правління ЗАТ «Поліграфкнига» з проханням тимчасово вселити заступника директора по хореографії школи № 33 [PERSON] до гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5 т. 1). Відповідно до ст. 128 ЖК України, у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Статтею 129 ЖК України, у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Як установлено судом, відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання профспілкового комітету ват «Поліграфкнига» ДАК «Укрвидавполіграфія» від 20.01.2004 вирішено видати [PERSON] ордер на підставі спільного рішення адміністрації ВАТ «Поліграфкнига» та профспілкового комітету на право проживання у гуртожитку сімейного типу у [ADDRESS] (а.с. 121 т. 1). Разом з тим, відповідно до листа ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія» від 24.06.2019 № 42 на виконання вимог ухвали Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2019 повідомлено про те, що ордери на зайняття житла в будинку [ADDRESS] у період з 01.01.2004 по 28.04.2004 не видавалися (а.с. 87 т. 2). До того ж, відповідно до листа ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія» від 15.01.2019 № 2 точним номером квартири, яку [PERSON] , [PERSON] займають без передбачених законодавством правових підстав у гуртожитку по [ADDRESS] є кімната [ADDRESS] (а.с. 34 т. 2). Отже, судом установлено, що спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у кімнату № 3 квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] не видавався. У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) закріплено право кожного на повагу до його приватного і сімейного життя, житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків з конкретним місцем (рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] з 01.11.2003 (а.с. 81-84 т. 1). Разом з тим, як установлено судом відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1917 від 20.10.2004 будівлю [ADDRESS] визнано жилим будинком з поквартирним заселенням. Відповідно до п. 2 зазначеного розпорядження прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Києва жилий будинок [ADDRESS] . Згідно з п. 6 зазначеного розпорядження передбачено Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати жилі приміщення у будинку [ADDRESS] мешканцям, які в них проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку. Пунктом 7 розпорядження передбачено передачу будинку [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва згідно додатками 1, 2 до цього розпорядження. Згідно з п. 8 розпорядження визнано таким, що втратило чинність розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.05.2003 № 917 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва гуртожитку по [ADDRESS] » (а.с. 158 т. 1). Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 01.12.2004 № 2184 на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1917 від 20.10.2004 надані жилі приміщення у будинку [ADDRESS] особам згідно переліку та зобов`язано Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видати ордери на зазначені у цьому розпорядженні жилі приміщення (а.с. 159-160 т. 1). Згідно з даним розпорядженням будь-яких жилих приміщень у будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] надано не було. Відповідно до листа директора Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.01.2017 за наявною інформацією у 2003-2004 роках ордер на вселення в житлове приміщення у будинку [ADDRESS] управлінням житлового забезпечення [PERSON] не видавався, відповідне розпорядження про надання їй житлового приміщення Київською міською державною адміністрацією не приймалося (а.с. 190 т. 1). Відповідно до листа Департаменту комунальної власності м. Києва від 24.10.2018 № 062/06/21/-9313 жилий будинок по [ADDRESS] не належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва (а.с. 10-11 т. 2). Згідно з листом Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.10.2018 за інформацією Управління житлово-комунального господарства Подільської районної у м. Києві державної адміністрації житловий будинок [ADDRESS] знаходиться на обслуговування ПрАТ «Поліграфкнига» (а.с. 17-18 т. 2). Відповідно до ст. 58 ЖК України ордер на жиле приміщення є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення. В даному випадку позивачам ордер на право зайняття жилої площі після зміни статусу будинку з гуртожитку на жилий будинок в установленому законом порядку також не видавався. До того ж, відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 01.12.2004 № 2184 будь-яких жилих приміщень у будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та враховуючи те, що статус будинку по [ADDRESS] змінено з гуртожитку на жилий будинок відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1917 від 20.10.2004, правових підстав для визнання за позивачами права на проживання у квартирі [ADDRESS] немає. Не підлягає задоволенню і позов в частині встановлення факту проживання позивачів у квартирі [ADDRESS] з листопада 2003 року, оскільки згідно з наявними в матеріалах справи доказами зазначена обставина відповідачем за зустрічним позовом не оспорюється.

Outcome: dismissed