Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» - Бачинський О.М. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 16.02.2020 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №552589, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 3 300 гривень, які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними. 22.02.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №015-220221, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №552589 від 16.02.2020 року. У свою чергу, 05.02.2024 року на підставі Договору факторингу №20240205/1, укладеного між ТзОВ «Сіроко Фінанс» та ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф», позивач набув права майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №552589 від 16.02.2020 року, розмір заборгованості позичальника за яким станом на 29.07.2024 року становить 14\~823,99 гривень з яких: 3 300 гривень заборгованість по тілу кредиту, 9\~395,10 гривень заборгованість по відсотках та 2 128,89 гривень інфляційні втрати. Всупереч умовам кредитного договору відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Враховуючи наведене представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» суму заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №552589 від 16.02.2020 року в розмірі 14\~823,99 гривень, а також понесені судові витрати по справі з яких: 2 422,40 гривень судового збору та 7 000 гривень витрати на правничу допомогу. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.02.2020 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №552589, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 3 300 гривень, які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними. Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3 300 гривень, на поточний/картковий рахунок вказаний відповідачем при оформленні Договору. Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. 22.02.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №015-220221, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №552589 від 16.02.2020 року. У свою чергу, 05.02.2024 року на підставі Договору факторингу №20240205/1, укладеного між ТзОВ «Сіроко Фінанс» та ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф», позивач набув права майнової вимоги за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №552589 від 16.02.2020 року. Згідно витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу №20240205/1 від 05.02.2024 року, заборгованість [PERSON] за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №552589 від 16.02.2020 року становила 3 300 гривень заборгованість по тілу кредиту, 9\~395,10 гривень заборгованість по відсотках та 2 128,89 гривень інфляційні втрати. Судом також встановлено, що [PERSON] всупереч умовам Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №552589 від 16.02.2020 року свої кредитні зобов`язання не виконує. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами статей\~525,\~526\~і\~527 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Відповідно до положень ч.1, п. 1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.3\~ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4\~ст.137 ЦК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч.3 ст.137\~ЦПК України представником позивача до позову додано Договір про надання правової допомоги №20240720.2 від 20.07.2024 року, укладений між адвокатом Бачинським О.М. та ТзОВ «ФК«Артеміда-Ф», а також орієнтовний розрахунок судових витрат, поданий на виконання вимог п.9 ч.3 ст.175ЦПК України. Відповідно до\~ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22) виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Частиною 8\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Разом з тим, у встановлений цивільно-процесуальним законодавством строк стороною позивача не було подано до суду жодних доказів на підтвердження витрат, понесених на надання правничої допомоги, а тому будь-які правові підстави для їх компенсації за рахунок відповідача відсутні. Варто зауважити, що в ході розгляду справи не було надано акту про надання правничої допомоги, хоча складення такого прямо передбачено Розділом 4 Договору про надання правової допомоги №20240720.2 від 20.07.2024 року. Згідно ч.1, п.1 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч. 1\~ст.142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У свою чергу, відповідачем [PERSON] не було подано до суду відзив на позовну заяву, чим самим не було спростовано доводи представника позивача щодо невиконання відповідачем належним чином умов кредитного договору. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги представника позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Outcome: approved