Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе за кредитним договором № 473347-КС-001 від 27.08.2023 року зобов`язання, а саме: у встановлений договором строк не повернув одержаний кредит. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" заборгованість у розмірі 14 592, 43 грн. та судові витрати: судовий збір у сумі 2 422, 40 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 20.06.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.07.2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю проти заочного ухвалення рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив відмовити в його задоволенні з наведених у відзиві на позов підстав. У відзиві на позов відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, посилаючись на ті обставини, що у спірному договорі не було встановлено його істотних умов і він його не підписував, як не підписував і правила надання грошових коштів в кредит. Вказує про протиправність надання йому банківських послуг із застосуванням електронного цифрового підпису, так як ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг, крім того вказує, що згідно розрахунку заборгованості він винен позивачу з 27.-08.2023 року по 05.07.2024 року 25 533, 22 грн., а в цей же час він добровільно сплатив 28 939, 00 грн., що свідчить про відсутність заборгованості. Також позивачем не надано на підтвердження позову фінансовий документ про отримання відповідачем коштів - первинний документ. У відповіді на відзив представник позивача заперечує проти аргументів відповідача, вказуючи на те, що підписуючи кредитний договір, відповідач погодився з умовами надання коштів, усвідомлюючи правові наслідки такої згоди. Згідно відповіді на відзив до позовної заяви було додано візуальну форму кредитного договору, яку повністю відтворює оригінал електронної форми кредитного договору, в тому числі і підпису позичальника, що був накладений одноразовим ідентифікатором шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконав, надав позичальнику грошові кошти в розмірі 16 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника, що підтверджується довідками про видачу коштів. Кошти відповідачу перераховувались на його картку АТ «Універсал Банк». Крім того, відповідач частково погашав кредит, про що зазначає і у відзиві на позов. Це свідчить про визнання ним позову. Всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип договору, його строк, процентна ставка та комісія за кредитом, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором, тощо - встановлені не у Правилах надання споживчих кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». На підставі викладеного представник позивача просив не брати до уваги як безпідставний та необґрунтований, просив суд задоволити позовні вимоги в повному об`ємі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позиції сторін, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору. Судом встановлено, що 27.08.2023 року [PERSON] звернувся до ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" з метою отримання банківських послуг, у зв"язку з чим підписав договір про надання кредиту № 473347-КС-001 від 27.08.2023 року, відповідно до якого товариство надало йому кредит у розмірі 10 000,00 грн. Договір укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес Позика", через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. Як вбачається з позову та доданих до нього документів, кредитний договір між кредитором та позичальником був підписаний електронним підписом останнього, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора G-0225, отриманого на номер телефону [NUMBER] , тобто був укладений в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243ск20), від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20. Таким чином, суд вважає встановленим укладення між ТОВ "Бізнес Позика" та відповідачем договору № 473347-КС-001 від 27.08.2023 із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію. Крім того, під час укладення кредитного договору відповідачем була зазначена електронна адреса, на яку були відправлені кредитний договір та Правила, вона також вказана в позові. Дану електронну адресу відповідач зазначив у відзиві на позов. Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір або інший правочин (пункт 1 частина 2 статті 11 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується зокрема Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.ст.526,530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв`язку з тим, що позичальник [PERSON] належним чином не виконувавсвої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашавкредит, згідно позову, він заборгував позивачу по вищевказаному зобов`язанню 14 592, 43 грн. з яких 5 059, 21 грн. - тіло кредиту, 9 533, 22 грн. - нараховані відсотки; 0, 00 грн. - комісія та судовий збір у сумі 2 422, 40грн. Відповідачем не спростовано та фактично підтверджено у відзиві на позов факт отримання ним кредиту у розмірі 10000, 00 грн. та 6 000, 00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9 533, 22 грн. суд виходить з наступного. Згідно паспорту споживчого кредиту № 473347-КС-001 від 27.08.2023 року передбачено, що проценти за користування кредитом: 10 000,00 грн., нараховуються за 24 тижні - 169 днів від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. Коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Судом встановлено, що позивачем не було надано детального розрахунку нарахованих процентів у заявленому розмірі 9 533, 22грн., а саме не вказано періоду нарахування та розміру процентної ставки. Водночас цілком очевидно, що вони нараховані поза межами строку кредитування. Як вказувалося вище, відповідно до паспорту споживчого кредиту № 473347-КС-001 від 27.08.2023 року, термін повернення кредиту визначено 169 діб до 12.02.2024 року. Отже, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в період з 27.08.2023 року по 12.02.2024 року у розмірі 3 058, 82 грн., що відповідає положенням споживчого кредиту. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року при розгляді справи № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18 висловила правову позицію , що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування процентів за користування кредитом (кредитними коштами), про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси кредитора мали б бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» Боржником було підписано лише Кредитний договір №3814368 від 13.03.2021 року, жодні додаткові угоди до цього договору ним у будь-якому виді не підписувалися, тому дії щодо нарахування кредитором процентів після закінчення тридцятиденного строку дії первісного договору є незаконними, оскільки суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Відповідачем не спростовано та підтверджено у відзиві на позов правильність нарахування позивачем процентів за користування кредитом в період з 27.08.2023 року по 12.02.2024 року у розмірі 3 058, 82 грн. Отже, встановлена судом заборгованість відповідача за вищевказаним споживчим кредитом становить 19 074, 82 грн. з яких: 16 000, 00грн. - тіло кредиту, 3 058, 82 грн. проценти за користування кредитом в період з 27.08.2023 року по 12.02.2024 року. В той же час судом встановлено та підтверджено позивачем у позові та розрахунку заборгованості, що по вищевказаному кредиту відповідачем вже сплачено на користь позивача у період часу з 10.09.2023 року по 23.12.2023 року кошти в розмірі 28 939, 00 грн., які значно перевищують загальний розмір заборгованості 19 074, 82 грн. встановлений судом. З огляду на вищенаведене, вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, а тому даний позов не підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то судові витрати по справі покладаються на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed