Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач просить стягнути із відповідачки заборгованість за договором позики від 17.10.2022 року у сумі 15\~000 доларів США. В обґрунтування позову зазначив, що 17.10.2022 надав відповідачці під розписку позику у сумі 15\~000 доларів США. В обумовлений сторонами строк остання кошти не повернула та ухиляється від виконання договірних обов`язків. 08.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 23.09.2024 відповідачка подала додаткові пояснення, в яких позов заперечила. Вказала, що з долученої до матеріалів справи фотокопії розписки не вбачається підтвердження факту отримання грошових коштів. Зазначила, що формулювання «беру у борг» не містить ознак доконаності, а може свідчити лише про намір, за умови реалізації якого сторонами і наступає виникнення обов`язку повернути отримані у борг кошти. Вважає, що формулювання «беру у борг» не підтверджує факту передачі грошей. 21.10.2024 представник позивача подав додаткові пояснення, в яких вказав, що доводи відповідачки є безпідставними. Зазначив, що формулювання «беру борг» висловлене у теперішньому часі, тобто в момент написання розписки, натомість намір особи щось зробити висловлюється у майбутньому. Окрім того, стверджує, що у розписці зазначено про те, що [PERSON] зобов`язується повернути борг до 01.06.2023. 21.10.2024 у судовому засіданні представником позивача було надано суду для огляду оригінал боргової розписки та долучено копію такої до матеріалів справи, після того було оголошено перерву для виклику свідка. 18.11.2024 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Просив позов задовольнити з підстав, вказаних у ньому. Представник відповідачки позов заперечив з підстав вказаних у поясненнях відповідачки. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Як видно із матеріалів справи відповідачка [PERSON] власноручно написала розписку, в якій зазначила, що отримала від позивача [PERSON] 15\~000 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 01.06.2023. Відповідачка у встановлений строк кошти не повернула. Добровільно у поза судовому порядку спір не вирішено. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 1 ЦПК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (на яку послався суд апеляційної інстанції), від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. Дослідивши борговий документ, проаналізувавши його форму, зміст і правову природу, суд вважає, що він підтверджує наявність боргового зобов`язання та по своїй природі дана розписка є договором позики грошових коштів. Такий борговий документ є достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, та доказом отримання відповідачкою коштів. Як видно з пояснень представника позивача, дані кошти не були повернуті позивачу в повному обсязі в обумовлений строк . З огляду на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, сума боргу не підлягає переведенню до гривневого еквіваленту, адже борг має бути повернутий у тій валюті, в якій була надана позика. Так, як валютою договору були долари США, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість у доларах США. Також, Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 11 вересня 2024 по справі 500/5194/16, констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Таким чином, розглянувши справу в межах визначеного позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачка не спростувала їх, в ході судового розгляду не заперечила факту складання такої розписки, а також передачі її позивачу, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає задоволенню та з відповідачки слід стягнути грошові кошти за договором позики у розмірі\~15\~000 доларів США. Відповідачка обґрунтованих заперечень щодо доводів позивача не надала. Відтак, на думку суду, відповідачкою та її представником не доведено обставини, на які вони покликаються та не підтверджені належними та допустимими доказами. Посилання відповідача на застосування судом правового висновку Верховного суду від 22.08.2019 в справі №369/3340/16-ц є безпідставним, і такий не може бути застосованим, так як він зроблений у справі де суд надавав оцінку розписці іншого змісту, на противагу тій, яка подана позивачем в справі, що розглядається. За таких обставин та міркувань позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 6 080, 61 грн.

Outcome: approved