Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

У лютому 2022 р. позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її єдиний син [PERSON] . Після смерті сина залишилось спадкове майно, до складу якого входить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори від 16 січня 2019 р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її сина, оскільки нею не надано доказів підтвердження родинного зв`язку між нею та померлим, а також пропущений строк для прийняття спадщини. У прохальній частині позову просила встановити факти, що: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , є рідними матір`ю та сином; встановити факт, що вона - спадкоємець [PERSON] , [INFO] , та спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , проживали разом на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] і спадкоємець [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2022 р. позов задоволено частково, встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , є рідними матірю та сином. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 04.05.2023 р. рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2022 р. залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2024 р. рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2022 р. та постанову Київського апеляційного суду від 04.05.2023 р. в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] разом на час відкриття спадщини скасовано і направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив встановити факт, що спадкоємець [PERSON] , [INFO] , та спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , проживали разом на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] і спадкоємець [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину. Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2022 р. позов задоволено частково, встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , є рідними матірю та сином. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 60-62). Постановою Київського апеляційного суду від 04.05.2023 р. рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2022 р. залишено без змін (а.с. 88-92). Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2024 р. рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2022 р. та постанову Київського апеляційного суду від 04.05.2023 р. в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] разом на час відкриття спадщини скасовано і направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції (117-124). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 14) . Після його смерті залишилось спадкове майно - право на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори від 16 січня 2019 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її сина [PERSON] , оскільки нею не надано доказів підтвердження родинного зв`язку між нею та померлим, а також пропущений строк для прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на дошлюбне [PERSON] ( а.с. 19) . Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 20) . Згідно довідки про народження № 90 від 17 жовтня 2019 р., виданої Виселковським районним управлінням РАЦС Російської Федерації, [PERSON] народився [INFO] , в графі «мати» вказано - [PERSON] (а.с. 16). Державний нотаріус Васильківської районної державної нотаріальної контори постановою від 16 січня 2019 р., відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії зазначив, що неможливо встановити, що на день смерті спадкодавця [PERSON] проживала разом із [PERSON] , оскільки вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] із 18 березня 2008 р. по сьогоднішній день, згідно відмітки у паспорті, заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подала ( а.с. 22 ). Згідно довідки Виконавчого комітету Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області від 10.02.2020 р. № 909, [PERSON] з 1982 р. по час видачі довідки постійно проживає у квартирі [ADDRESS] та була зареєстрована за вказаною адресою з 27.07.1989 р. до 15.03.2001 р. [PERSON] у погосподарській книзі відкритий на [PERSON] (а.с. 24). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] приїхала у с.Гвоздів у 1982 р. і весь час там знаходилась. Вона жила з чоловіком, сином [PERSON] та мамою в будинку по [ADDRESS] . Син з 2007 року хворів онкологією і у 2013 році помер. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] приїхала у жила з чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] та мамою в будинку в с.Гвоздів. Син хворів онкологією, заявниця з чоловіком довгий час його лікували, а коли він помер то поховали в селі. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір\~місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій в означеній частині повністю погодитися не можна, оскільки відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судами. Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема у постанові від 10 січня 2019 р. у справі № 484/747/17 (провадження\~№ 61-44149св18). Крім того, згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-84, 89, 228, 229, 235, 263-265 ЦПК України визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved