Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який залишив заповіт на її користь та на користь її сестри [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: земельної частки (паю) згідно сертифікату на земельну частку (пай), який зареєстровано 18 грудня 1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 437; земельної ділянки згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку від 01.12.2008 року; земельної ділянки згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку від 01.12.2008 року; земельної ділянки згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку від 02.12.2008 року. Крім того, будинковолодіння, яке зазначене в заповіті, за адресою: [ADDRESS] , спадкодавець [PERSON] подарував позивачці згідно договору дарування від 17.12.2021 року. З метою оформлення своїх прав на вказане спадкове майно позивачка звернулась до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано Франківської області Базюк Т. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, вказана нотаріус відмовила у видачі позивачці такого свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Тому позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказане спадкове майно. Ухвалою від 10 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача, адвокат Дикун І.В. 03.10.2024 року подав клопотання про проведення судового засідання без його та позивачки участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, 25.09.2024 року подала до суду заяву, в якій вказала про визнання позовних вимог та просить розгляд справи проводити без її участі. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.08.1979 року батьком позивачки вказаний спадкодавець [PERSON] (а.с. 10). Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.09.2012 року позивачка змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.08.2018 року вказаний шлюб розірвано, позивачці залишено прізвище набуте в шлюбі " [PERSON] " (а.с. 11,12). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що 09.03.2002 року складено відповідний актовий запис за № 402 (а.с. 10). Згідно заповіту, посвідченого 16 липня 2018 року старостою с. Велика Кам`янка, Фатовець П`ядицької сільської ради, Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 75, спадкодавець [PERSON] заповів позивачці все своє майно, крім земельних ділянок та житлового будинку в [ADDRESS] , які він заповів іншій своїй дочці [PERSON] , заповіт не змінювався і не скасовувався (а.с. 14). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.12.2021 року, спадкодавцю на праві приватної власності належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Згідно з даними договору дарування від 17.12.2021 року, будинковолодіння, яке зазначене в заповіті, за адресою: [ADDRESS] , спадкодавець [PERSON] подарував позивачці (а.с. 16). Відповідно до даних сертифікату на земельну частку (пай), серії ІФ № 025788, спадкодавцю на праві приватної власності належала земельна частка (пай), який зареєстровано 18 грудня 1999 року за № 437 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), розміром 38,8 умовних кадастрових гектарів, який розташований на території с. Велика Кам?янка, Коломийського району, Івано - Франківської області (а.с. 20). Згідно з даними Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 418929 від 01.12.2008 року спадкодавцю на праві приватної власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 2623280200:02:002:0485, площею 0,2096 га (а.с. 21). Згідно з даними Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 418930 від 01.12.2008 року спадкодавцю на праві приватної власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 2623280200:02:001:0710, площею 0,2315 га (а.с. 22). Згідно з даними Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 418931 від 02.12.2008 року спадкодавцю на праві приватної власності належала земельна ділянка з кадастровим номером 2623280200:02:002:0278, площею 0,8615 га (а.с. 23). З матеріалів наданої нотаріусом спадкової справи № 33/2022, відкритої після смерті батька позивачки [PERSON] вбачається, що позивачка 29.08.2022 року в межах визначеного законом шестимісячного строку звернулась до нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Базюк Т.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 112, зворот). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 15). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265цього Кодексу. Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особина випадоксвоєї смерті. Правона заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Частиною 1 ст. 1235, ч.1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, зокрема вказує, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення ,а також повинен бути особисто підписаний та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частина 1\~статті 316 ЦК України\~передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно п. г ч.1\~ст.81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав - п.«а» ч.3\~ст.152 ЗК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899-IV основним\~документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» надано роз`яснення, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (пункт 3.5.). Пункт 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначає, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позивачка є спадкоємицею за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак позивачка не в змозі оформити спадщину через те, що втрачено оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за нею право на земельну частку (пай) та право власності на земельні ділянки, на які спадкодавцем було оформлено Державні акти на право приватної власнті на земельні ділянки, шляхом задоволення позову. На підставі ст.ст. 321, 392, 1216-1218, 1225, 1258, 1264, 1268, 1276 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-80, 206, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України суд,-

Outcome: approved