Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою в порядку окремого провадження, яку обґрунтовував тим, що 02.06.1981 року його бабуся [PERSON] отримала свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок в [ADDRESS] , який після перейменування вулиці та перенумерації будинків знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, у даному свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок прізвище бабусі вказано як " [PERSON] ". Хоча на зворотній стороні свідоцтва (у розіділі "Реєстровий напис на документі про право особистої власності) прізвище бабусі записано правильно. Також бабусі було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ - ЗК №016462 від 18.01.2002р., яким їй передано у приватну власність на території Майданської сільської ради дві земельні ділянки загальною площею 0,1761 га, а саме: земельну ділянку площею 0,1213 га - в ур. "Ріка", земельну ділянку площею 0,0548 га - в ур. "Біля будинку". Однак, у вказаному державному актові теж допущено описку: прізвище бабусі у цьому документі зазначено як "Белень - Аврамич", хоча після укладення шлюбу із моїм дідом вона не брала подвійного прізвища. Заявник не має можливості внести виправлення в документи й зазначити правильне прізвище через відсутність для цього відповідного правового механізму. 31 жовтня 2024 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку окремого провадження. Заявник в судове засідання не з`явився. Представник [PERSON] - адвокат Рішко С.І. просив розглянути справу без його участі та у відсутність заявника, заявлені вимоги підтримав й наполягав на задоволенні. Заінтересована особа - Міжгірська селищна рада подала суду заяву від 05 листопада 2024 року, в якій висловила відсутність заперечень проти задоволення заяви [PERSON] та просила розглянути справу без участі представника селищної ради. Заінтересована особа - завідувач Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєва О.І. на розгляд справи не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечень щодо задоволення позову не має. Заінтересована особа - [PERSON] подав суду заяву від 13 листопада 2024 року, в якій висловив відсутність заперечень проти задоволення заяви [PERSON] та просив розглянути справу без його участі. Суд установив такі фактичні обставини справи. [INFO] в селі Майдан Міжгірського району Закарпатської області, у віці 78 років, померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.9), та яка доводилися позивачу [PERSON] бабусею, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] (а.с.6), свідоцтвом про народження [PERSON] (матері позивача) серії [NUMBER] (а.с.8), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 02 червня 1981 року Майданською селищною радою видано Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , , та у вказаному Свідоцтві прізвище власника зазначено « [PERSON] . Вказане Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Майданської селищної Ради народних депутатів № 28 від 14.05.1981 року. Дане Свідоцтво про право власності зареєстровано 02.06.1981 року у Хустському міжміському бюро технічної фнвентаризації на право особистої власності, у реєстровій книзі №2 за реєстровим №365, що вбачається з Реєстраційного напису на вказаному правовстановлюючому документі (свідоцтві), виданому на ім`я [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки виданої Майданським старостинським округом № 413 від 02.10.2024 року, у результаті перенумерації житлових будинків в с. Майдан Хустського району Закарпатської області адреса житлового будинку [ADDRESS] змінена на [ADDRESS] (а.с.13). 18 січня 2002 року на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Майданської сільської ради народних депутатів від 14.06.2001 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії IІІ-ЗК №016462, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №121, яким посвідчувалося право власності на земельні ділянки загальною площею 0,1761 га, розташовані на території Майданської сільради і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14). Згідно заповіту, складеного [PERSON] , [INFO] , остання на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, а саме: один цілий будинок з надвірними будовами, розміщений в [ADDRESS] , все рухоме і нерухоме майно, що належатиме їй на день смерті заповіла своєму внукові [PERSON] , земельні ділянки площею 0,1761 га (державний Акт ІІІ-ЗК №016462) заповіла її синові [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений [PERSON] , секретарем виконкому Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області 26.12.2006 (а.с.15). З наведених вище доказів та установлених на їх підставі обставин у системному взаємозв`язку суд констатує, що зазначення в свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок в [ADDRESS] (змінена адреса: [ADDRESS] ) від 02.06.1981р. на прізвище « [PERSON] , та державному акті на право приватної власності на землю серії IІІ-ЗК № 016462 від 18 січня 2002 року, виданого на ім`я « [PERSON] очевидно є технічною помилкою, допущеною при оформленні прав власності на житловий будинок та землю. На час розгляду справи в суді, згідно чинного законодавства у органів, що видали Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок та Державний акт на право власності на земельну ділянку, відсутні повноваження на внесення виправлень до цих документів, тобто в адміністративному порядку встановити належність цього правовстановлюючого документу неможливо. Встановлення цього факту не пов`язане з вирішенням спору про право. Внаслідок зазначеної помилки, заявник має перешкоди у оформленні права на спадщину, відтак установлення факту належності йому документів має юридичне значення позаяк створює правові наслідки. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст.293 ЦПК України, суд вправі встановити факт, що має юридичне значення. Згідно з пунктом 6 частини 1статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті розглядаються судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення - ч.2ст.315 ЦПК України. Пунктом 12 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Вирішення заявлених вимог в іншому порядку, окрім судового, є неможливим. Під час розгляду даної заяви спору про право виявлено не було. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви в повному обсязі. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного та

Outcome: approved