Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Зміст позовних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК«КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивують тим, що 10.05.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 192021 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі -4000,00 гривень, дата надання кредиту: 10.05.2021 року, строк кредиту 30 днів, валюта кредиту: UAH. Стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором . З довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 20.05.2024 року встановлено, що 10.05.2021 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач порушував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору, у відповідача [PERSON] станом 25.06.2024 року утворилася заборгованість за Кредитним договором у розмірі - 21120,00 грн., яка складається з: 4000,00 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту , 17120,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] загальну суму заборгованості станом на 25.06.2024 року в розмірі 21120,00 грн. та понесені судові витрати. Короткий зміст відзиву. 26.08.2024 року від представника відповідача адвоката Підодвірного Т.І. надійшов відзив на позовну заяву,в якому він зазначає, що доводи позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. На думку позивача між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем було укладено кредитний договір від 10.05.2021 року № 192021. Як зазначає Позивач, договори було укладено в електронній формі. Вказане твердження Позивача не відповідає чинному законодавству та не доведено позивачем належними та допустимими доказами. Чинним законодавством чітко передбачено яким саме чином повинен укладатись електронний договір, та які документи підтверджують таке укладання договору. Позивачем направлено роздруківку невідомого походження, яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір від 10.05.2021 року № 192021. В той же час, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Отже, матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 10.05.2021 року № 192021 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. А тому, якщо позивач вважає, що Відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, використовував його для укладення кредитного договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме Відповідачеві, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме Відповідач реєструвалась в ЕС «кредиторів». Позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. Позивач не надає жодного доказу, який би дозволив достовірно з`ясувати обставини нібито укладення кредитного договору. Не пояснює яким чином проводилась ідентифікація особи, та чи проводилась вона взагалі? Не надає доказів проведення такої ідентифікації. Не надає доказів відправлення одноразового ідентифікатора Відповідачеві. Не надає доказів того, що саме Відповідач використала нібито відправлений ідентифікатор для нібито укладення кредитного договору. Всі «докази», які надає позивач, це ним самостійно зроблена, як зацікавленою особою, роздруківка яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір від 10.05.2021 року № 192021. Одночасно, неможливо перевірити підписання оспорюваного кредитного правочину також кредитодавцем. Адже, тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора (кредитодавця) можуть слугувати доказом таких фактів, але Позивачем вони не надані. Вважають, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору від 10.05.2021 року № 192021, а тому оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Також позивачем не доведено укладення спірних кредитних договорів, як і не доведено нібито отримання Відповідачем кредитних коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А це означає, що навіть якщо такий договір підписаний сторонами, але кошти (речі) позичальникові не надані, такий договір є неукладеним. Тільки фінансовий документ про отримання коштів є умовою його укладення, а значить і правових наслідків для позичальника. Довідка не може бути належним та допустимим доказом отримання Відповідачем коштів, а за відсутності доказів отримання Відповідачем коштів, позовна заява не підлягає задоволенню. До того ж, звертаю увагу суду, що у вказаному листі відсутня будь яка інформація, яка б давала можливість ідентифікувати особу отримувача коштів, як то ПІБ отримувача, відсутнє призначення платежу, наприклад на виконання кредитного договору від 10.05.2021 року № 192021. Також Позивачем не надано доказів, що Відповідач володіє/використовує картку із номером [NUMBER] . Більше того, даний номер не є повним, оскільки символами «Х» замінено 6 цифр, тобто це цифри в діапазоні від 000000 до 999999, тобто 1 млн (!) цифр. Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору, саме Відповідачу. Відтак, з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Позивачем також не надано до позовної заяви і доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Кеш Ту Гоу» та ТОВ «Платежі Онлайн», яке здійснило переказ коштів на рахунок, який за твердженням позивача належить відповідачу. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «Кеш Ту Гоу» як кредитних на рахунки ТОВ «Платежі Онлайн» для здійснення переказу коштів на виконання вимог договору, для подальшого переказу їх відповідачу. Вважають, що підстав для задоволення позову не має з огляду на недоведеність позивачем факту надання відповідачу кредиту в сумі, зазначеній в позовній заяві. Щодо «виписки по рахунку», звертаю увагу суду, що таку виписку було сформовано представником Позивача самостійно, як зацікавленою особою, і відповідно, останній, міг зазначити в цьому «реєстрі» будь яку інформацію на власний розсуд. Вказана виписка Відповідачем не погоджувалась. Враховуючи вищевикладене, а саме відсутність належних та допустимих доказів укладення спірного кредитного договору, отримання Відповідачем коштів, вважаю, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. А тому, просили відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК«КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в повному обсязі. Стислий виклад позиції сторін: Представником позивача подане клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому він також повідомляє, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Виходячи з наведеного, а також положень ч.3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі \~ЦПК), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Представником відповідача 26.08.2024 подане клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача і відповідача. Вимоги, втілені у Відзиві на позовну заяву підтримують у повному обсязі. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2024 р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Фактичні обставини, встановлені судом: 10.05.2021 року між\~ТОВ «ЗАЙМЕР»\~та [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №\~192021\~про надання\~фінансового кредиту\~який відтворений\~шляхом використання\~позичальником одноразового\~ідентифікатора (електронного\~підпису)\~KL6804 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] , який зазнечений нею. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. (а.с. 11, 16-20). Згідно договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі -4000,00 гривень, дата надання кредиту: 10.05.2021 року, строк кредиту 30 днів, валюта кредиту: UAH. Стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором . З довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 20.05.2024 року встановлено, що 10.05.2021 року на картковий рахунок Відповідача перераховано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів (а.с. 33). Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач порушував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (а.с. 21-28,10). З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору, у відповідача [PERSON] станом 25.06.2024 року утворилася заборгованість за Кредитним договором у розмірі - 21120,00 грн., яка складається з: 4000,00 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту , 17120,00 грн - прострочена заборгованість за процентами (а.с.9). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Цивільний кодекс України\~у статтях\~3,\~6,\~203,\~626,\~627\~визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що [PERSON] має фінансові зобов`язання за договором позики. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За умовами\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(надалі Закон №675-VIII), який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~статті 3 Закону № 675-VIII\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Згідно із ч. ч. 3, 6\~ст. 11 Закону № 675-VIII\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як передбачено ч.1\~ст.12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. З огляду на викладене вище, факт підписання відповідачем договору № 192021 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, узгоджуються з вимогами ст.ст.\~6\~,\~627 ЦК України\~та ст. ст.\~11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В матеріалах справи відсутні докази щодо спростування презумпції правомірності договору позики, даний договір недійсними не визнано. Встановлення обставин, за яких ці правочини може бути визнані недійсними (оспорюваними) за відсутності оспорення або визнання їх недійсними у встановленому\~законом\~порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному\~статтею 204 ЦК України. В абзаці 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині першій\~статті 510 ЦК України\~передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У\~статті 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою\~статті 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18. Згідно з частиною першою\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до\~статті 519 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Частиною 1\~статті 1078 ЦК України\~встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ). З урахуванням приписів\~ст. 517 ЦК України, доказами прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення. Договір про відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (ч. 1\~ст. 517 ЦК України). Передача таких документів має на меті перевірку існування у кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків (п. 41 постанови Верховного Суду від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Тому обставина непередачі новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані із невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора. Однак відсутність передачі новому кредитору таких документів не може свідчити про відсутність передачі права вимоги взагалі. Згідно ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.\~79,\~80 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. З матеріалів\~справи встановлено,\~що 17.02.2022\~року між\~ТОВ «ЗАЙМЕР»\~та ТОВ\~«ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»\~укладено договір\~факторингу №01-17/02/2022\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «ЗАЙМЕР»\~відступило ТОВ\~«ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»\~за плату\~належні йому\~права вимоги\~до боржників\~вказаних в\~реєстрі боржників.\~Відповідно до\~реєстру боржників\~від 17.02.2022\~року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Виходячи з вищенаведеного, наявність у позивача договору позики №192021 від 10.05.2021 року разом з усіма додатками, з урахуванням наданого договору факторингу та реєстру права вимоги, на думку суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірними договорами. Встановлено, відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу позивач набув право вимоги за договором позики на загальну суму 21120,00 грн, яка складається з: 4000 грн - заборгованість по тілу кредиту та 17120.00 грн - заборгованість по відсоткам. В відзиві представник відповідача [PERSON] - адвокат Підодвірний Т.І. заперечує що [PERSON] була знайомилена і підписувала будь-які кредитні договори з Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК«КЕШ ТУ ГОУ» . Також посилається на те, що матеріали судової справи не містять жодного доказу, про нібито укладення договору від 10.05.2021 року № 192021 між Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК«КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] в порядку визначеному чинним законодавством. Судом встановлено, що 10.05.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 192021 про надання фінансового кредиту який відповідач підписав шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) KL6804, який був надісланий йому на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] , що зазнечений нею в договорі. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. (а.с. 11, 16-20). Отримання даного електронного підпису підтверджується довідкою про ідентифікацію, яка містить докладну інформацію щодо особи позичальника прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків (а.с.11) . З огляду на викладене, позичальник засвідчив із використанням електронно-цифрового підпису, що він ознайомлений із умовами кредитування. Наведене спростовує доводи відповідача про те, що ним не укладався електронний кредитний договір із позивачем, і що позичальник не отримував кредитних коштів на умовах узгоджених сторонами, як це передбачено ст.ст.\~207,\~638, 1055 ЦК. Таким чином суд дійшов висновку, що 10.05.2021 року між сторонами дійсно укладений кредитний договір, за яким відповідач отримував кредитні кошти. Також на думку представника відповідача [PERSON] - адвоката Підодвірний Т.І. матеріали справи не містять доказів щодо перерахування і отримання Відповідачем кредитних коштів. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. До документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.\~Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо те не передбачено окремими законодавчими актами України.\~Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. В пунктах 1.4 договору визначено, що Кредит надається Клієнтові в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної Клієнтом. З довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 20.05.2024 року встановлено, що 10.05.2021 року на картковий рахунок Відповідача перераховано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , номер якої зазначено відповідачем в кредитному договорі, що і являється доказом видачі кредитних коштів (а.с. 33). Даний документ повністю відповідає\~ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~та\~ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні»\~та відноситься до первинного облікового документу що складений в електронній формі. Таким чином, згідно наданих суду документів вбачається, що після укладення кредитного договору № 192021 від 10.05.2021 р. [PERSON] отримала у користування кредитні кошти, допустила прострочення погашення заборгованості по тілу кредиту в строк визначений договором, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, а отже, відповідач повністю зобов`язання по погашенню боргу не виконав, чим порушив вимоги\~ст.1049 ЦК України, у зв`язку з чим позивач має право вимагати стягнення заборгованості за наданим кредитом. Частиною 1\~ст.1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.\~\~\~ Зі змісту вказаного договору судом встановлено, що позивач отримала кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 2,00 % на добу. Відповідно до графіку платежів: сума позики 4000 грн, сума нарахованих процентів 2400грн (а.с.20). За таких обставин, суд дійшов висновку, що за кредитним договором №192021 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками в розмірі 2400,00 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Оскільки решта сума заборгованості за відсотками за кредитами нарахована після спливу визначених договором строку кредитування, у цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; Позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 94936,57 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 734,07 грн (2422,40 х6400,00 грн/21120), що пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідачем заявлені витрати на правову допомогу в сумі 10500.00 грн. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання професійної правничої допомоги, а також рахунок на оплату в сумі 10500 грн. Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Згідно статті 141 ЦПК України\~судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судові витрати в сумі 1515,16грн (5000*6400,00/21120) грн. Висновки суду: Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача, стягнути з\~\~ [PERSON] , на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 6400.00 грн., (шість тисяч чотириста гривень), яка складається з: 4000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2400,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами . На підставі ст.ст.7, 19, 160,171 СК України та

Outcome: partial