Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив «Затишний дім» (далі за текстом кооператив «Затишний дім») про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з листопада 2020 року позивач був співзасновником та керівником кооперативу «Затишний дім». 29.06.2021 позивач звільнився із займаної посади. З 07.01.2021 головою кооперативу був [PERSON] . У вересні 2022 року у приватній бесіді [PERSON] повідомив позивачеві про можливе «замороження» будівництва багатоквартирних житлових будинків [ADDRESS] , яке здійснюється кооперативом «Затишний дім», через відсутність коштів та інвесторів. Оскільки у таке будівництво вже були вкладені особисті кошти позивача, останній виявив зацікавленість у членстві в кооперативі з метою набуття у власність житла у вказаному будинку. 15.09.2022 [PERSON] у телефонному режимі повідомив позивачеві про підготовку інвестиційного договору на будівництво № 19, що мав бути укладений між позивачем та кооперативом «Затішний дім» та за умовами якого позивач мав сплати на рахунок кооперативу кошти у сумі 1500000 грн. [PERSON] запропонував позивачеві сплатити указані кошти та прийти в офіс кооперативу «Затишний дім» для укладення зазначеного інвестиційного договору. Позивач, довіряючи [PERSON] як голові кооперативу та своєму близькому другові, перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 1500000 грн. Однак письмовий інвестиційний договір на будівництво № 19 того дня між сторонами укладений не був, оскільки [PERSON] повідомив про наявність термінових справ. У подальшому укладення цього договору декілька разів відкладалось з надуманих [PERSON] підстав. Наприкінці 2022 року склад членів кооперативу змінився та його головою став [PERSON] . Однак договір між сторонами до цього часу не укладений, позивач не є членом кооперативу «Затишний дім» та грошові кошти у сумі 1500000 грн позивачеві не повернуті. За таких підстав, покликаючись на положення ст. 1212 ЦК України, зважаючи на відсутність між сторонами договірних відносин, позивач вважає, що грошові кошти у сумі 1500000 грн є коштами, що безпідставно набуті відповідачем та підлягають поверненню позивачеві. Крім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач вважає, що у відповідача, який безпідставно користувався належними позивачеві коштами, виник обов`язок щодо сплати на користь позивача за період з 15.09.2022 до 10.06.2024 інфляційних втрат у сумі 192982,48 грн та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 78233,10 грн. За таких підстав позивач просить стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив «Затишний дім» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у сумі 1500000 грн, а також інфляційні втрати у сумі 192982,48 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 78233,10 грн і вирішити питання про розподіл судових витрат. 11.06.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 09.07.2024 та визначений сторонам строк для подання заяв по суті справи. 09.07.2024 підготовче засідання відкладене на 29.08.2024 за клопотанням представника відповідача та у зв`язку з неявкою учасників справи. 23.07.2024 відповідач, від імені якого діє адвокат Янчишин В.Й., засобами поштового зв`язку подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відзив, у якому позов не визнав та просив відмовити у позові. Відзив мотивований тим, що у спірних правовідносинах, на думку відповідача, позивач порушив засади добросовісності. Відповідач вказав, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, а у подальшому поводиться суперечливо, вимагаючи повернення сплачених коштів. Відповідач вважає, що позивач поводиться суперечливо, оскільки знаючи про відсутність між сторонами будь-якого зобов`язання, вільно і без помилки сплатив відповідачеві кошти, чим погодився на настання невигідних для себе наслідків. Така правова позиція підтримується Верховним Судом у постановах від 11.01.2023 у справі № 548/741/21, від 17.04.2024 у справі № 127/12240/22. Також відповідач вважає, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення ст. 625 ЦК України, оскільки згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України такі платежі підлягають списанню позивачем. 29.08.2024 витребувані додаткові докази та у підготовчому засіданні оголошена перерва до 24.09.2024. 24.09.2024 без виходу до нарадчої кімнати усними ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про виклик свідка, закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 25.10.2024. 25.10.2024 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, зобов`язано відповідача надати додаткові докази, у судовому засіданні оголошена перерва до 20.11.2024. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Кавійчик В.П. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Додатково пояснила, що сума коштів у розмірі 1500000 грн, що були внесені позивачем на рахунок відповідача, це повна сума зобов`язання позивача за інвестиційним договором № 19, що мав бути укладений між сторонами. У судовому засіданні представник відповідача Обслуговуючого кооперативу «Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив «Затишний дім» адвокат Янчишин В.Й. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив у позові відмовити повністю. Додатково пояснив, що на період дії воєнного стану не можуть застосовуватися положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми грошового зобов`язання. У судове засідання позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є знайомим позивача. Свідок показав, що у вересні 2022 року свідок та позивач випадково на вулиці зустріли [PERSON] , який у розмові жалівся, що немає інвесторів на будівництво. [PERSON] запропонував [PERSON] додатково зустрітись та обговорити умови договору, за яким позивач буде інвестором у будівництві та отримає у власність квартиру. У подальшому, зі слів позивача, свідкові стало відомо, що позивач вніс на рахунок відповідача кошти за квартиру, а договір сторони так і не уклали. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз зазначених вище положень дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Натомість, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується ст. 1212 ЦК України. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі № 607/5422/16-ц. Суд встановив, що 15.09.2022 з банківського рахунку [NUMBER] , відкритому у відділенні № 71/19 АБ «Укргазбанк» на ім`я [PERSON] , були перераховані грошові кошти у сумі 1500000 грн. Отримувачем коштів зазначений Обслуговуючий кооператив «Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив «Затишний дім». Призначенням платежу вказано «Оплата зг. Договору доручення інцест. будівн № 19 від 15.09.22 від [PERSON] ». Указане підтверджується випискою з особового рахунку позивача за період з 01.09.2022 до 30.09.2022 та платіжним дорученням № TR.24826 від 15.09.2022 (а.с. 7, 8, 65). Обставини щодо перерахування позивачем на рахунок відповідача грошових коштів у сумі 1500000 грн не заперечувались учасниками справи і у судовому засіданні. При цьому відповідач не спростував належними та достатніми доказами, що такі кошти були перераховані позивачем в рахунок виконання зобов`язання за інвестиційним договором на будівництво, який мав бути укладений між сторонами. На виконання усної ухвали суду про надання відповідної фінансової документації відповідача, з якої можливо встановити, яким саме чином були визначені та обліковані грошові кошти у сумі 1500000 грн, що надійшли на рахунок відповідача, суду надана фінансова звітність малого підприємства. Разом з тим суд відхиляє такий доказ за неналежністю, оскільки даний звіт є фінансовим звітом відповідача за 2023 рік, в той час як перерахунок коштів мав місце 15.09.2022, а відтак і облік коштів мав бути здійснений у 2022 році. Докази на підтвердження обставин, що підлягають встановленню у даній справі, суду надані не були. Обставини щодо наявності у сторін наміру укласти відповідний договір, за яким позивач мав стати членом кооперативу «Затишний дім» та у подальшому отримати у власність житло, підтвердив і допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] . Разом з тим відповідний договір між сторонами укладений не був. Докази зворотного суду не надані. Указане дає підстави дійти висновку, що кошти у сумі 1500000 грн були перераховані позивачем на рахунок відповідача без наявної правової підстави, а відтак підлягають поверненню позивачеві. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 548/741/21 та від 17.04.2024 у справі № 127/12240/22, оскільки обставини, що мали місце у тих справах, не є релевантними обставинам у даній справі. Зокрема, у справі № 548/741/21 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу частини частку у статутному капіталі та позивач добровільно сплатив за указаним договором кошти у більшому розмірі, ніж було визначено умовами договору. У справі № 127/12240/22 позивач перераховував відповідачу кошти тривалий час, а саме півроку, регулярно, різними сумами, всього було перераховано 37 платежів. У призначеннях платежу позивач зазначав, що призначенням платежу є поповнення карткового рахунку відповідача. Так як позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем щодо створення спільного бізнесу, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він здійснював ці платежі протягом тривалого часу, регулярно, Верховний Суд дійшов висновку, що поведінка позивача щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною. Натомість у даній справі сторони ще не уклали інвестиційний договір на будівництво № 19, а лише мали усну домовленість щодо укладення такого договору у майбутньому. Так само хибними є доводи відповідача, що поведінка позивача є суперечливою та недобросовісною, оскільки позивач здійснив лише один платіж на рахунок відповідача та очікував, що останній виконає усну домовленість та між сторонами буде укладений відповідний договір. Разом з тим оскільки такий договір укладений не був саме унаслідок недобросовісних дій відповідача, позивач за минуванням розумного строку звернувся за захистом своїх прав до суду. При цьому Верховний Суд зазначив, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Суд зауважує, що у спірних правовідносинах саме позивач, діючи собі на шкоду, розумно покладався на попередні заяви та поведінку відповідача, який підтримував пропозицію щодо укладенням між сторонами договору. У подальшому саме поведінка відповідача не відповідала його попереднім заявам та поведінці, оскільки відповідач безпідставно після отримання грошових коштів від позивача уникав укладення між сторонами договору. Відтак розуміння доктрини venire contra factum proprium дає підстави дійти висновку, що саме відповідач порушив принцип добросовісності та безпідставно заволодів належними позивачеві грошовими коштами у сумі 1500000 грн. Відтак суд вважає встановленим порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з кооперативу «Затишний дім» на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів у сумі 1500000 грн. При цьому ч. 2 ст. 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Відповідно грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема деліктних. Так, виходячи з суми заборгованості 1500000 грн, інфляційні втрати позивача за період з вересня 2022 року до квітня 2024 року становлять 192982,48 грн. Розмір трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, за період з 15.09.2022 до 10.06.2024 становить 78233,10 грн. Також відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак законодавець визначив можливість списання штрафних санкцій лише у разі їх виникнення за договором кредиту (позики), що не відповідає характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами цього спору. Отже, доводи відповідача у цій частині не узгоджуються з зазначеними вище вимогами закону, а відтак є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 15140 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 10.06.2024 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Так, у позовній заяві позивач вказав, що розмір понесених ним витрат на правничу допомогу становить 40000 грн. Також у відзиві відповідач вказав, що розмір понесених ним витрат на правничу допомогу становить 100000 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Разом з тим сторони не подали до суду докази на підтвердження розміру витрат, які сторони сплатили або мають сплатити у зв`язку з розглядом справи. Так само сторони не подали заяви про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому суд звертає увагу, що представники сторін не були позбавлені можливості заявити про намір подати докази на підтвердження розміру витрат, які сторони сплатили або мають сплатити у зв`язку з розглядом справи, до закінчення судових дебатів. Однак представники сторін таких дій не вчинили. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що заяву позивача про стягнення судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40000 грн та заяву відповідача про стягнення судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 100000 грн слід залишити без розгляду.

Outcome: approved