Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

13 червня 2024 року позивач звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Цю квартиру у грудні 2023 року вона надала безоплатно в користування відповідачам [PERSON] та [PERSON] , з умовою оплати ними житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Письмових договорів сторони не укладали, а кінцевого строку користування не визначили. Разом з тим, після вселення у квартиру, відповідачі розпочали ремонті роботи, які позивач, як власник, не погоджувала. У зв`язку з цим нею прийнято рішення про дострокове розірвання договору та заявлена до відповідачів досудова вимога про звільнення житла, яку відповідачі не виконують. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні належною [PERSON] квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення з квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] без надання іншого житла. Відповідачі письмового відзиву на позов не подали. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Узагальнені доводи цього відповідача зводяться до того, що між сторонами існує усна домовленість про користування квартирою, сама відповідач є інвалідом, не має іншого житла. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Сторонами не заперечується, що у грудні 2023 року надала безоплатно в користування відповідачам [PERSON] та [PERSON] цю квартиру. 01 березня 2024 року засобами поштового зв`язку позивач надіслала відповідачам повідомлення про відмову від договору та з вимогою звільнити квартиру з 10 червня 2024 року (а.с.24-30). Зі змісту пояснень сторін слідує, що добровільно відповідачі квартиру не звільнили. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Зі змісту укладеного між сторонами усного договору про безоплатне користування квартирою слідує, що за своєю суттю він є договором позички укладеного стосовно нерухомого майна (квартири) на невизначений строк. \~Відповідно до частини першої статті 827 ЦК\~України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом установленого строку. Водночас стаття 831\~цього Кодексу\~регламентує, що якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею; відповідно до частини третьої статті 834 ЦК\~України особа, яка стала власником речі, переданої у користування, має право вимагати розірвання договору, який укладено без визначення строку. Отже, строк користування не є істотною умовою договору позички, а річ за таким договором може передаватися в користування без визначення строку. У такому разі якщо строк користування річчю не може бути визначений відповідно до мети користування нею, за аналогією закону має застосовуватися частина друга статті 763 ЦК\~України, відповідно до якої якщо строк найму не встановлений, то договір найму вважається укладеним на невизначений строк; кожна зі\~сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а\~в\~разі найму нерухомого майна за три місяці. Тобто відповідач у цій справі скористався своїм правом на відмову від договору позички. Такий правовий висновок викладений у п.п.35-36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року №910/15100/17, яка є релевантна і для цих правовідносини. В даному випадку, позивач у встановленому порядку за три місяці попередила відповідачів про відмову від договору позички, відповідачі втратили будь-яке право на законне користування квартирою позивача і повинні були виселитися з неї добровільно, починаючи з 10 червня 2024 року, як вимагала позивач. Оскільки відповідачі продовжують користуватися квартирою позивача після відмови від договору позички, в такому випадку діють правила ст.391 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому, зважаючи на те, що проживання відповідачів у спірній квартирі перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, відповідачів слід виселити з цієї квартири, задовольнивши позов повністю. При цьому посилання представника відповідача [PERSON] на наявність у неї інвалідності та відсутності іншого житла, не є перешкодою для виселення, оскільки відносини між сторонами є договірними, відповідачам повинні були бути відомі вимоги законодавства, що регулює відносини між сторонами, зокрема і право позичкодавця відмовитися від договору позички у будь-який час, а самим відповідачам був наданий достатній час для добровільного виселення та підшукування іншого житла три місяці. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в окремому судовому засіданні, згідно правил п.5 ч.7 ст.265 ЦК України.

Outcome: approved