Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

02\~травня 2024\~року позивач звернувся до суду з відповідним позовом, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний його представником [PERSON] . В позові зазначено, що 24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24 грудня 2021 року до договору факторингу №02-24122001 ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] 06 червня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна» та відповідачкою укладено кредитний договір № 1998908 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту: 1000,00 гривень, дата надання кредиту: 06.06.2021 року, строк кредиту: 30 днів, валюта кредиту: UAH, цільове призначення - на споживчі потреби, стандартна процентна ставка 1,90 % в день. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 22 червня 2023 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 3280,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту, в розмірі 1000,00 гривень та прострочена заборгованість за процентами, в розмірі 2280,00 грн. Зобов`язання належним чином відповідачка не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість. На підставі зазначеного просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 1998908 від 06 червня 2021 року, в сумі 3280,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» судовий збір, у сумі 2422,40 гривень. 03 червня 2024 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] було задоволено та стягнуто із заявниці заборгованість за кредитним договором, в розмірі 3280,00 грн. та витрати на оплату судового збору, в розмірі 2422,40 грн. Крім того додатковим рішенням від 14 червня 2024 року у даній справі було стягнуто із відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 10500,00 грн. Ухвалами суду від 14 жовтня та 25 листопада 2024 року вказані рішення суду за заявою відповідачки було скасовано та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання також направила заяву про розгляд справи за її відсутності та часткове визнання позовних вимог позивача через занадто завищений розмір відсотків. Крім того, просила зменшити стягнення витрат позивача на правову допомогу, оскільки вони не співмірні з розміром позовних вимог. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 червня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою в електронній формі, згідно ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено кредитний договір № 1998908, за яким первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 1000,00 грн. на споживчі цілі, строком на 30 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки 1,9% від суми позики за кожен день користування грошовими коштами, яка застосовується у випадку несвоєчасного повернення коштів. Вказаний договір підписано одноразовим ідентифікатором, направленим на мобільний телефон відповідачки (а.с.17,24-36). Також відповідачкою було підписано паспорт споживчого кредиту, де сторонами детально визначено умови кредитування, що зазначені в договорі (а.с.38-41). ТОВ «Лінеура Україна» виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці грошові кошти, про що свідчить лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30 листопада 2023 року, однак остання не виконала\~взятих на\~себе за\~договором зобов`язань,\~грошові кошти\~та відсотки\~за їх\~користування не\~повернула,\~у зв`язку\~з чим\~їй нараховано\~заборгованість,\~в розмірі\~3280,00\~грн.,\~яку за\~договором факторингу №02-24122001 від 24 грудня 2021 року було передано ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (а.с.14,44-50). Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку, відповідачці нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором, у розмірі 3280,00 грн., з яких: 1000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 2280,00 грн. прострочена заборгованість за відсотками (а.с.13). 10 січня 2022 року позивач звернувся до відповідачки з вимогою про погашення заборгованості за кредитом, однак дана вимоги залишена нею без задоволення (а.с.42). Суму заборгованості перед позивачем відповідачка в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по договору позики та кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувалася за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом, стосовно простроченої заборгованості за кредитом, в розмірі 1000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно стягнення\~з відповідачки\~процентів за\~кредитним договором\~від 06\~червня 2021\~року,\~то за умовами вказаного договору відповідачка зобов`язалася сплачувати ТОВ «Лінеура Україна» 1,9 % на день від сум позики протягом 30 днів. Однак за вимогами п.4.2.1. договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у відповідачки на дату закінчення строку кредиту буде наявна заборгованість за кредитом і вона не продовжила строк кредиту шляхом підписання додаткової угоди, застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. За умовами п.4.2.2. та 4.2.5 укладеного договору автопролонгація договору здійснюється на 15 календарних днів та загальна кількість автопролонгації обмежується у 120 календарних днів. За такого заборгованість відповідачки за відсотками за укладеним договором від 06 червня 2021 року, складає 2280,00 грн. (1000,00 грн. х 1,9 % х 120 днів), тому вона підлягає стягненню з неї на користь позивача, а заперечення відповідачки проти вказаних позовних вимог через завищений розмір відсотків, є необґрунтованими та безпідставними. Загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за вказаним кредитним договором, складає 3280,00 грн., з яких: 1000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 2280,00 грн. прострочена заборгованість за відсотками. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки витрат на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 10500,00 грн., то відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Так у даній справі інтереси позивача представляв адвокат Пархомчук С.В. на підставі довіреності від 29 грудня 2023 року (а.с.11-12). До позовної заяви позивач долучив копію договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, а до заяви про стягнення з відповідачки витрат на оплату професійної правничої допомоги долучив копію акту про отримання правової допомоги від 15 травня 2024 року на суму 10500,00 грн. та копію платіжної інструкції від 20 травня 2024 року про її оплату (а.с.58-61,82,87) З огляду на викладене, враховуючи, що представник позивача участі у розгляді даної справи не приймав, направив лише заяву про розгляд справи у його відсутність, до суду направив лише два документи правового характеру з відповідними додатками, а саме позовну заяву та заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідачка заперечує проти розміру витрат на правову допомогу через їх не співмірність із сумою позовних вимог, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу, в розмірі 10500,00 грн. є не співмірними із складністю справи, розміром позовних вимог та наданими представником послугами, вважає, що розмір таких витрат підлягає зменшенню до 2000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачку також обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору, в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved