Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до держави РФ в особі уряду РФ, в якому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 3 500 000 грн. Заявлені вимоги мотивує тим, що 03.03.2022 внаслідок бомбардування її будинок за адресою: [ADDRESS] та її квартира № 40 були повністю зруйновані. Внаслідок пожежі та потрапляння уламків, квартира має нежилий стан і не може використовуватись для подальшого проживання. Майно безнадійно повністю втрачено. Під час авіаудару вона знаходилась вдома по [ADDRESS] , внаслідок вибуху втратила свідомість і опритомніла. Була врятована аварійною службою, проте отримала контузію. Тоді 47 людей загинуло, 18 - поранено. 17.03.2022 за допомогою волонтерів позивач покинула м. Чернігів та переїхала до м. Мюнхен Федеральної Республіки Німеччина. Влада Німеччини їй надала притулок і дозвіл на проживання до 04.03.2025. Через значні і корінні зміни у житті внаслідок втрати місця проживання і майна стан її здоров`я погіршився. Вона була вимушена звертатись за медичною допомогою у лікувальні заклади у м. Мюнхен і витрачати значні кошти на консультації та лікування. Таким чином, у результаті збройної агресії РФ проти України та вимушеного переселення вона зазнала моральних страждань, які обумовлені тим, що проживаючи у м. Чернігові, вона мала налагоджений побут, була матеріально забезпеченою, мала можливість вести повноцінне життя на рідній землі, користуватися усіма особистими немайновими та майновими благами, які гарантовані кожній людині. Проте, з початком повномасштабного вторгнення РФ проти України з 24.02.2022 вона позбавлена можливості користуватися цими благами. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.05.2024, цивільну справу з позовом [PERSON] до РФ в особі уряду РФ про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Новозаводського районного суду м. Чернігова. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.09.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, через систему «Електронний суд» надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Крім того зазначає, що з 2022 року вона знаходиться за кордоном, проте стан психотравмування не зменшився. Вона втратила житло, майно, роботу, друзів, самодостатність. Вона пенсіонерка, має поважний вік, є інвалідом 3 групи і не має можливості вирішити проблему житла і майбутнє її не визначене. Їй складно вивчати іноземну мову і адаптуватись до іншого середовища, інших звичаїв і правил. У 2024 році через психологічний тиск і невизначеність стан здоров`я погіршився. Почастішали напади головного болю, збільшення артеріального тиску, серцебиття. Змушена звертатись до лікарів за консультацією і лікуванням, на яке витрачає значну частину соціальної допомоги. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надходив. У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської Федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Отже, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди вказаної держави бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з Російською Федерацією. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди Російської Федерації бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), у постанові від 08 червня 2022 року у справі №490/9551/19, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58). У відповідності з вимогами ч.4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній доказами у відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка кв. [ADDRESS] (а.с. 19, 20). Згідно довідки про придатність/непридатність до експлуатації житлових приміщень у багатоквартирних будинках/гуртожитках міста Чернігова, що були пошкоджені внаслідок військової агресії Російської Федерації від 06.02.2023, комісія КП Новозаводське» Чернігівської міської ради вважає, що на даний час кв. [ADDRESS] не придатна до проживання до відновлення несучих та захисних конструкцій будинку (а.с. 30). Згідно довідки ст. слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Чернігівсьій області, [PERSON] залучена як потерпіла у кримінальному провадженні № 22022270000000010 від 28.02.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 438 КК України (а.с. 41). Позивачем до позовної заяви долучено медичну документацію про проходження медичного обстеження та лікування у м. Мюнхен з 19.04.2022. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, і даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку Російська Федерація розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року. 14.04.2022р. Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з постановою Верховної Ради України № 2188-IX). Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 р. у справі № 490/9551/19 (провадження № 61-19853св21) з огляду на те, що починаючи з 2014 року, загальновідомим є той факт, що РФ чинить збройну агресію проти України, то у категорії справ про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю, завданої внаслідок збройної агресії РФ на території України, іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. Дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну. За нормою ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Згідно ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються ЄСПЛ при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема п.п.15 п.3 цих Правил, установлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який уважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Конвенцією порушення. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.4 ст.10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні вимоги позивачки про компенсацію завданої їй моральної шкоди, а також розміру цієї шкоди, суд застосовує практику ЄСПЛ та керується розміром задоволених вимог заявників по схожим спорам, що розглядалися ЄСПЛ, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ «Хачукаєви проти Росії», «Сагаєва та інші проти Росії», «Ісламова проти Росії», «Султигов та інші проти Росії». З огляду на це суд вважає належним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені РФ відносно неї. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, тяжкість вимушених змін у ії житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved