Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

В позові йдеться про те, що 19 листопада 2005 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачкою по справі за останній період життя не складається. Вони дуже часто сваряться, сперечаються у зв`язку з різними поглядами на життя та різними характерами, відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній сім`ї, у нього особиста думка, що вона не має наміру підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами родини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Надалі, так проживати позивач не має наміру, а тому вирішив шлюб між ними розірвати. Спільне господарство з відповідачкою не ведеться. Кожен із них має свій особистий шлях, шлюбні відносини не підтримують. Проживають окремо. Зважаючи на зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка, також в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю, не заперечила проти прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідачка проти позову не заперечила, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.200 ЦПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По справі встановлено, що 19 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 50. Дана обставина стверджується виданим свідоцтвом про шлюб від 19 листопада 2005р. серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою, що підтверджується свідоцтвом про народження від 18 серпня 2014 року. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, 82 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В силу положень ч.4 ст.206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб розірванню. Частиною першою статті 141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України). Враховуючи визнання позову відповідачкою, за позовну вимогу про розірвання шлюбу, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211, 20 грн., а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 605,60 грн.. Інші 50%, тобто 605,60 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету.

Outcome: approved