Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

15.10.2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, сімейне життя не склалося, почуття лобові та поваги відсутні, відновлення стосунків не можливе. Мають спільну дитину. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 208/11550/24 було розподілено судді Гречаної В.Г. Ухвалою суду від 17.10.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивачка разом із позовної заявою надала клопотання про розгляд справи без її участі. 21 листопада 2024 року до суду від відповідача надійшла заява, в якій відповідач визнає повністю позовні вимоги про розірвання шлюбу, просить справу розглядати без його участі. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, інших заяв та клопотань не надходило. Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Згідно свідоцтва про шлюб від 20.04.2012 року серії [NUMBER] позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 20.04.2012 року. Згідно свідоцтва про народження від 12.10.2012 року серії [NUMBER] позивач та відповідач мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Докази підтримання шлюбних стосунків між сторонами в матеріалах справи відсутні. Позивач звернулася до суду з цим позовом з метою розірвання шлюбу. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне. За ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частини 3, 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В ході розгляду справи судом встановлено, що подружжям сімейне життя припинено, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, правові підстави для цього відсутні, юридичних підстав, які б унеможливлювали розірвання шлюбу, судом не встановлено. Позивач не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, в зв`язку з чим після розірвання шлюбу за нею зберігається її теперішнє прізвище. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. Також у справі заявлено до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. 14 жовтня 2024 року позивачем укладено Договір про надання правової (юридичної) допомоги №03/10/24, за п. 1 якого погоджено надання послуг, які передбачають представництво в цій справі. Згідно п. 4.2. вказаного договору винагорода адвоката складає 3000,00 грн за годину роботи, при цьому передбачено складання акту за результатами надання юридичної допомоги. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 15.10.2024 року №15/10 на підставі вищевказаного договору позивачем сплачено 8000,00 грн. Відповідно до акту наданих послуг від 15.10.2024 року правнича допомога відповідає умовам договору та належним чином оформлена. Короткий зміст послуг: ознайомлення з документами, складання позовної заяви, формування та подання позовної заяви, представництво інтересів у суді першої інстанції. У розрахунку витрат на правничу допомогу за зазначеним договором вказано витрати часу на вищевказані послуги. Суд зауважує, що за клопотанням іншої сторони суд може зменшити витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 137 ЦПК України, в той час як критерії, визначені ст. 141 ЦПК України, судом застосовуються незалежно від наявності іншої сторони у справі. Змістовно аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, що є релевантним до обставин цієї справи виходячи з тотожності відповідних положень законодавства. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до змісту п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача. За ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд визнає належними докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а такі витрати пов`язаними з розглядом справи. Водночас, суд не визнає такі витрати обґрунтованими та пропорційними до предмета спору. Так, спірні правовідносини не є складними, надання відповідних послуг не вимагає значних інтелектуальних зусиль та часових витрат. При цьому суд констатує завищений обсяг витрат часу на надані послуги, а також штучне виокремлення окремих послуг (складання позовної заяви та представництво у суді першої інстанції). Зважаючи на вказане, суд констатує наявність підстав для зменшення заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу з 8000,00 грн. до 3000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved