Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

18.06.2024 представник [PERSON] - адвокат Сумцов Є.С. звернувся до суду із зазначеним позовом та просить: позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 15.06.2019 позивач перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , в якому [INFO] у них народилася донька [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] . 26.02.2024 рішенням Великописарівського районного суду Сумської області шлюб між сторонами розірваний, після чого їх малолітні діти почали проживати разом з позивачем [PERSON] та його батьками. Натомість мати дітей [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні малолітніх доньки тасина не приймає, їх життям не цікавиться, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, повертатися до дітей наміру немає, що і стало підставою для подачі даної позовної заяви. 24.06.2024 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 21.08.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, про місце і час судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, його представник у судовому засіданні повідомив, що відповідач наразі перебуває у тяжкому стані через отримане поранення у зв`язку з участю у бойових діях по захисту Батьківщини від російського вторгнення, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представниця Органу опіки та піклування Кириківської селищної ради Охтирського району Сумської області Хлєбнікова Н.І. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , просила його врахувати при ухваленні рішення суду та підтвердила, що дійсно відповідачка веде аморальний спосіб життя, не живе зі своїми дітьми, не піклується про них та неодноразові бесіди представників служби у справах дітей Кириківської селищної ради залишилися без її реагування, при цьому остання категорично відмовляється від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надавала, правом на подання відзиву не скористалася, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У даному випадку суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст.128, ст.130 ЦПК України для повідомлення відповідачки про розгляд її справи, тобто про розгляд даної цивільної справи відповідачка повідомлена в установленому законом порядку. Приймаючи до уваги згоду сторони позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Як встановлено судом, 15.06.2019 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15.06.2019 Виконкомом Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с. 7). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.09.2019 Виконавчим комітетом Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області, [INFO] народилася [PERSON] , а відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 10.08.2021 Охтирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), [INFO] народився [PERSON] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 8). Заочним рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 26.02.2024 по справі № 575/61/24, провадження № 2/575/56/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9-10). Згідно з довідкою від 11.03.2024 № 63, за підписом старости Кириківської селищної ради Охтирського району Сумської області, неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , де також зареєстровані їх дід [PERSON] , баба [PERSON] , батько [PERSON] , тітка [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до довідки від 11.03.2024 № 01-31/22 [PERSON] та [PERSON] навчаються в Рябинівському закладі дошкільної освіти «Мрія» Кириківської селищної ради(а.с. 12). З актів обстеження умов проживання від 13.06.2023 та від 22.01.2024, складених посадовими особами Служби у справах дітей та сім`ї Кириківської селищної ради, вбачається, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , оскільки їх батько [PERSON] проходить службу в лавах Збройних Сил України, а їх мати [PERSON] відсутня вдома близько 10 місяців, покинула дітей та не цікавиться їхнім життям та здоров`ям, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. В будинку, в якому проживають малолітні діти, умови проживання задовільні, діти мають окрему належно умебльовану кімнату, діти забезпечені всім необхідним для повноцінного виховання та розвитку, мають сезонний одяг та взуття, засоби гігієни, іграшки. Комісією було встановлено місце знаходження матері малолітніх дітей [PERSON] та проведено з нею бесіду щодо неналежного виконання батьківських обов`язків відносно її малолітніх дітей, необхідність виправлення та створення сприятливих умов для виховання власних дітей. Однак, [PERSON] ігнорувала попередження членів комісії та повідомила, що вона проживає з іншим чоловіком та не має бажання повертатися до своїх дітей (а.с. 16, 17). Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації згідно Указу Президенка України від 07.11.2022 № 758/2022 у військовій частині [NUMBER] з 11.02.2023 по теперішній час, що підтверджується довідкою командира військовій частині [NUMBER] від 11.07.2023 № 529 (а.с. 15) Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 7 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З аналізу наведених норм права вбачається, що права батьків і дітей становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у право на повагу до приватного і сімейного життя. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, однак права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, які повинні бути в першу чергу враховані судом, виходячи із об`єктивних обставин спору. Відповідно до ч. ч.1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Положеннями ст. 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В ч. 1 ст. 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав, зокрема, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що має систематичний та постійних характер, та має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідачки, її поведінки, а також достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості матері, як особи, що становить реальну загрозу для дітей, її здоров`я та психічного розвитку. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] свідомо самоусунулася та не бажає займатися їх вихованням і піклуватися про них. Аналізуючи наведені вище положення чинного законодавства та досліджені докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратила інтерес до своїх малолітніх дітей, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться життям дітей. Зокрема відповідачка тривалий час не проявляє батьківської турботи щодо сина та доньки, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться станом здоров`я, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей та взагалі не спілкується з ними. Як встановлено судом, [PERSON] не виявляє бажання спілкуватися з дітьми, що, на думку суду, є проявом свідомої байдужості до подальшої долі власних дітей, при цьому позивачем надано беззаперечні докази, які свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та її винної поведінки. За приписами ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так згідно з висновком органу опіки і піклування Кириківської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кириківської селищної ради № 118 від 16.05.2024, встановлено, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, діти більше року зростають обділені її батьківським піклуванням, любов`ю та ласкою. [PERSON] ухиляється від виховання та утримання своїх дітей, не виявляє до них батьківської турботи, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кириківської селищної ради, орган опіки та піклування Кириківської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 20-22). Враховуючи вищевикладене, суд обґрунтовано погоджується з висновком, наданими органом опіки і піклування Кириківської селищної ради, оскільки він містить дані, що об`єктивно характеризують відповідачку, як особу, що за власним бажанням самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей, що також знайшло підтвердження під час розгляду справи у суді. В п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відомості, які б свідчили про бажання відповідачки змінити поведінку щодо дітей та наявність будь-яких перешкод для цього у суду відсутні. Натомість, судом встановлено факти свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, у зв`язку з чим зв`язок між матір`ю та сином і дочкою втрачено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що втручання у приватне та сімейне життя відповідачки у виді позбавлення її батьківських прав є винятково виправданим і необхідним заходом, беручи до уваги встановлені обставини справи, що узгоджується із положеннями діючого законодавства та відповідає якнайкращим інтересам дітей. Суд зазначає, що застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав слугуватиме захистом прав дітей у вирішенні життєвих питань та реалізації прав на гарантований державою соціальний захист. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці її право, передбачене ст. 169 СК України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав стосовно малолітніх дітей у разі зміни її поведінки та обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог 4">ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають вирішенню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved