Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

В липні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє її представник - адвокат Гнатюк А.І., через систему «Електронний суд» звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до відповідача [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, третя особа Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . 29.11.2017 року державним нотаріусом було заведено спадкову справу №61645011. 18.06.2021 року позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину на квартиру за адресою: [ADDRESS] , відомості про власника були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З цього часу позивач є одноосібним власником квартири. У липні 2024 року при зверненні до приватного нотаріуса позивач дізналася, що укласти договір купівлі-продажу квартири вона не може через наявність арешту на 1/2 частини вищевказаної квартири. Підставою обтяження є постанова Жовтневого відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Вказаний арешт був накладений в рамках виконавчого провадження №17201723 від 24.01.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. Так як позивач не є стороною виконавчого провадження, останній рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо зняття арешту з квартири. На підставі викладеного, просила суд скасувати вищевказаний арешт, накладений постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у ВП №17201723 від 24.01.2012 року з реєстраційним номером обтяження: 12087551, на нерухоме майно, а саме: 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17 липня 2024 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 16 вересня 2024 року на підставі ухвали суду відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №17201723. 30 жовтня 2024 року на підставі ухвали суду було задоволено клопотання представника позивача та призначено проводити розгляд справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який є батьком позивача - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] та копією Свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] . (а.с.16, 17) Після смерті [PERSON] 29.11.2017 року державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори було заведено Спадкову справу №543/2017, яку зареєстровано у Спадковому реєстрі за №61645011. (а.с. 20, 21) 18.06.2021 року державний нотаріус Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. видав позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , яка складається з 1/2 частки двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] а від 04.06.2008 року та 1/2 частки квартири за тією ж адресою, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] а від 04.06.2008 року та яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] та спадкоємцем якої був позивач. (а.с. 22) Двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину номер 605, виданого 18.06.2021 року державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №58846390 від 18.06.2021 року. (а.с. 18, 46) Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на 1/2 частини квартири за вищевказаною адресою, а саме: [ADDRESS] , було накладено арешт на підставі постанови ст. державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Гольник О.М. про арешт та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № [NUMBER] від 24.01.2012 року. Арешт був зареєстрований 24.01.2012 року за № 12087551 реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Власником нерухомого майна зазначений [PERSON] (а.с. 19, 46 зворот) На підтвердження викладених у позовній заяві доводів в матеріалах справи міститься копія рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 07.02.2005 року у цивільній справі № 2-1437-2005 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. (а.с. 47-48) Також в матеріалах справи міститься копія Технічного паспорта на квартиру за вищевказаною адресою. (а.с. 21) Відповідно до копії відповіді Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), адресованої [PERSON] за вих. №2810-34/212341 від 04.07.2024 року, згідно відомостей державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 05.07.2024 відносно [PERSON] обліковується запис про обтяження №12087551 від 24.01.2012, який внесено до відповідного реєстру на підставі постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №17201723 від 24.01.2012. Надати біль детальну інформацію є неможливим, оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. Також повідомлено про можливість звернення до судових органів щодо захисту порушених прав в разі виникнення будь-яких спірних питань щодо скасування заходів примусового виконання, вжитих державним виконавцем. (а.с. 45) Згідно з копією відповіді Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. № 2810-34/352801 від 06.11.2024 року, наданої суду на виконання ухвали суду від 14.10.2024 року, на виконанні у Відділі перебував виконавчий документ - виконавчий лист №2-6540 від 07.02.2005 року виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з [PERSON] на користь [PERSON] . 30.03.2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Надати більш детальну інформацію, щодо виконавчого провадження, та матеріалів виконавчих проваджень не є можливим оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Положеннями статті 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Частиною 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Так, з матеріалів справи вбачається, що на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] було накладено арешт на підставі постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про арешт та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № [NUMBER] від 24.01.2012 року. Запис про обтяження: 12087551 від 24.01.2012 року. Позивач є одноосібним власником квартири, яка належить їй на праві приватної власності. Згідно відповіді Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.07.2024 року, згідно відомостей державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 05.07.2024 відносно [PERSON] обліковується запис про обтяження №12087551 від 24.01.2012, який внесено до відповідного реєстру на підставі постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №17201723 від 24.01.2012. Надати біль детальну інформацію є неможливим, оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. Суд вважає обґрунтованим доводи позивача, що накладене обтяження є перешкодою для останньої для реалізації у законному порядку свого права на розпорядження майном, яке позивач успадкувала після померлого батька - [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2021 року та яке належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи. Таким чином, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом скасування арешту з нерухомого майна, а саме з квартири за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, а відповідач у своїй заяві позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Вказане також підтверджується відповіддю Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.11.2024 року, наданої суду на виконання ухвали суду від 14.10.2024 року, згідно з якою 30.03.2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа №2-6540 від 07.02.2005 року виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з [PERSON] на користь [PERSON] , а надання більш детальної інформації не є можливим через закінчення терміну зберігання завершених виконавчих проваджень. На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, зважаючи, що існування арешту створює позивачу перешкоди в повному обсязі реалізувати своє право на вищевказану квартиру, а підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та доведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, а тому, з метою захисту інтересів позивача та відсутності іншої можливості захистити позивачем своє порушене право, позов про зняття арешту з нерухомого майна, а саме з вищезазначеної квартири за адресою: [ADDRESS] , необхідно задовольнити у повному обсязі. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст. 79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved