Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості 1/6 частки (долі) квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у сумі 327 288,97 грн.; припинити з дня отримання позивачем грошової компенсації вартості 1/6 частки (долі) квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у сумі 327 288,97 грн. його право на 1/6 частку (долю) у праві спільної сумісної власності на квартиру та відшкодувати судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних долях. Відповідачі зареєстровані та проживають за вказаною адресою, а позивач з огляду на неприязні стосунки з відповідачами проживає за іншою адресою, що викликає правову невизначеність позивача у його праві користування та розпорядження своєю власністю. Враховуючи той факт, що спірна квартира є двокімнатною, а частка позивача та відповідачів складає по 1/6 частини квартири, наявний момент неможливості нормального використання позивачем своєї частки (долі). Тому позивач звернувся до відповідачів із пропозицією продажу квартири, з метою розподілу грошових коштів між співвласниками, однак листи позивача повернуто на його адресу без належної відповіді, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 11.04.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. (а.с. 63-66) 04.05.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6); провадження у справі зупинено. (а.с. 79-81) Разом з тим, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва 04.05.2023 року експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз не виконано у зв`язку із великим навантаженням, та справу повернуто на адресу суду. 11.09.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відновлено провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог.(а.с. 103-104) 10.10.2024 року відповідачами та їх уповноваженим представником [PERSON] надано суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідачів проти позову заперечує в повному обсязі, просить в позові відмовити, вказуючи на те, що відповідачі жодним чином не перешкоджають позивачу у здійсненні ним права користування спірною квартирою, яка є єдиним житлом позивачів, що позбавляє їх можливості реалізації квартири. (а.с. 120-121) 24.10.2024 року представником позивача [PERSON] надано до суду письмову відповідь на відзив, відповідно до якого представник вказує на необґрунтованість відзиву на позовну заяву, представником зазначено про відсутність у позивача та навіть у експерта доступу до спірної квартири. (а.с. 132-135) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, що містить його зміст, та просив урахувати Висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 1933/11-2024 від 07.11.2024 року. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, просила в позові відмовити з підстав, що містить зміст письмового відзиву на позовну заяву, а також вказуючи на необ`єктивність висновку експерта, наданого представником позивача. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією від 30.07.2008 року. (а.с. 13-14, 16) За даними Інформації про зареєстроване місце проживання від 11.04.2023 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 58-62) Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 1933/11-2024 від 07.11.2024 року, складеного судовим експертом Свистуновим І., дійсна ринкова вартість двокімнатної квартири загальною площею 54,15 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , станом на дату проведення дослідження становить 2 093 800,00 грн. (а.с. 145-162) Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина четверта статті 41 Конституції України, частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою. Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. Відповідно до частини другої статті 364 Цивільного кодексу України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності. Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України. Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 та від 13 січня 2016 року та у справі № 6-2925цс15. Так, у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Такі правові висновки Верховного Суду України щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, підтримано Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду - зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18), від 03 березня 2020 року у справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18), від 29 березня 2021 року у справі № 759/2791/17 (провадження № 61-15848св20), від 23 травня 2022 року у справі № 686/29779/19 (провадження № 61-3809св21). Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, встановивши за Висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 1933/11-2024 від 07.11.2024 року технічну неможливість розподілити двокімнатну квартиру [ADDRESS] відповідно до часток її шести співвласників, приймаючи до уваги визначену висновком експерта ринкову вартість спірної квартири, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача у заявлений ним спосіб, стягнувши з відповідачів на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/6 частки квартири, тобто у розмірі 327 288,97 грн. (по 65 457,80 грн. з кожного) з припиненням права спільної часткової власності позивача на частку у квартирі з моменту отримання грошової компенсації, що буде відповідати засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також інтересам сторін. Разом з тим, судом ураховано, що грошова компенсація за належну позивачу частку квартири підлягає стягненню з відповідачів відповідно до розміру їх частки у праві власності на цю квартиру, оскільки спірне нерухоме майно належить сторонам на праві спільної часткової власності, що виключає солідарне зобов`язання в розрізі даного спору. При цьому слід зауважити, що задоволення позову у такому випадку не призведе до порушення статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки в матеріалах даної справи наявні докази того, що відповідачі спроможні сплатити позивачу грошову компенсацію за його частку в квартирі, за наявності на праві власності відповідачів майна, вартість якого забезпечить виконання даного рішення суду без позбавлення відповідачів права власності на житло, та виплата компенсації частки позивача не становитиме для відповідачів надмірний тягар. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи часткове задоволення позову, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 272,88 грн., тобто по 654,58 грн. з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: partial