Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 жовтня 2015 року між АТ «Альфа-Банк» і відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 75\~000 грн. з фіксованою процентною ставкою 40% річних. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу і він погодився з ним, підписуючи угоду, та на момент отримання відповідачем кредитних коштів він містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Наведене підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача. Станом на 20 грудня 2021 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 42\~150,09 грн. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача, і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 15 жовтня 2015 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 150,09 грн., а також понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 7\~100 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача сформував у системі «Електронний суд» заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі їх представника, підтримав позовну заяву у повному обсязі та не заперечував проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст.128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 14 листопада 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15 жовтня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», на підставі якого банком було відкрито рахунок у гривні з лімітом кредитної лінії - 75\~000 грн. та сумою кредиту, що є доступною клієнту на момент видачі кредиту 12\~500 грн.; процента ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зі зняття коштів 40%; розмір обов`язкового мінімального платежу 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією (а. с. 6-8). Факт отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] , а також факт існування заборгованості підтверджено випискою по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 15 жовтня 2015 року по 05 лютого 2024 року (а. с. 20-29). Матеріалами справи підтверджено, що 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4, у відповідності до умов якого АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору факторингу (а. с. 10-14). На підставі акту приймання-передачі Реєстру боржників від 20 грудня 2021 року до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року АТ «Альфа-Банк» передав ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» реєстр боржників від 20 грудня 2021 року (а. с .18-19). Відповідно до додатку до договору факторингу від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №ССNG-530318061 від 15 жовтня 2015 року в загальному розмірі 42\~150,09 грн., з яких: 36\~214,64 грн. сума за основною заборгованістю; 5\~935,46 грн. пеня/штраф/неустойка (а. с. 15-17). Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Отже, судом встановлено, що станом на момент звернення ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до суду заборгованість відповідачем не погашено. Крім того, згідно з вищевказаною випискою по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 15 жовтня 2015 року по 05 лютого 2024 року вбачається існування заборгованості у відповідача [PERSON] . З розрахунку заборгованості за кредитом судом встановлено, що станом на 20 грудня 2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 42\~150,09 грн. (а. с. 30). Отже судом встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних нарахувань, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Отже, існування заборгованості відповідача за кредитним договором від 15 жовтня 2015 року в загальному розмірі 42\~150,09 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Більш того, докази які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості, або власні розрахунки відповідача у суду відсутні. Судом встановлено факти укладення між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] вищевказаного кредитного договору і отримання відповідачем грошових коштів за його умовами, а також непогашення відповідачем заборгованості за вказаним у справі кредитним договором, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також судом встановлено, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3 028 грн. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 7 100 грн., що підтверджуються договором №05-10/23 про надання правничої допомоги від 05 жовтня 2023 року, який укладений між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Макєєвим В.М.; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії КВ №6126 адвоката Макєєва В.М.; актом приймання-передачі послуг від 07 березня 2024 року, яким визначено вартість послуг та їх переліком з кількістю витраченого адвокатом часу, на загальну суму 7 100 грн.; платіжною інструкцією №1125 від 07 березня 2024 року на суму 7\~100 грн. (а. с. 31-36). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7 100 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже вона не відноситься до складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 3 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі

Outcome: approved