Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 25800 грн. коштів, які він перерахував на банківській рахунок відповідача, 11738 грн. 66 коп. інфляційний витрат і 2366 грн. 53 коп. 3% річних, а також 12900 грн. відшкодування завданої моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в ході шахрайських дій менеджерів фінансової організації «Trust Macquarie Capital» у період з грудня 2020 року по січень 2021 року з його згоди, шляхом віддаленого доступу з його банківського рахунку було здійснено перерахування коштів, як йому повідомлялось на його «торговий рахунок». Крім того, 8 лютого 2021 року менеджером «Trust Macquarie Capital» в черговий раз, з його дозволу, було здійснено переказ коштів 25800 грн., як потім було встановлено позивачем на рахунок ФОП [PERSON] , відповідача у справі. Відповідач подав відзив на позов в якому позов не визнав у повному обсязі та зазначив, що позивачем при подачі позовної заяви пропущено строк позовної давності. Також зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки він посилається на застосування наслідків недійсності правочину (надання послуг), здійсненого з використанням нечесної підприємницької діяльності, однак відповідних доказів на підтвердження вказаних фактів надано не було. Також зазначив, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з нього моральної шкоди, яка є безпідставною, оскільки позивачем не надано доказів того, що його протиправною поведінкою позивачу було завдано страждання, які вплинули на його фізичне та психічне здоров`я. Також зазначив, що позивачем не зазначено дати його народження, а також не подано ряд документів (копій паспорту, картки платника податків, витягу з реєстру територіальної громади), що унеможливлює його ідентифікацію (а.с.57-58). Позивачем подано відповідь на відзив в якому він позовні вимоги підтримав, та зазначив, що посилання відповідача на відсутність доказів щодо наявності правочину між сторонами є безпідставними, оскільки до норм Закону України «Про захист прав споживачів» підтвердженням вчинення усного правочину є квитанція чи розрахунковий документ. Також зазначив, що відповідачем не зазначено пояснень щодо добросовісності набуття його коштів в сумі 25800 грн. Крім того зазначив, що у позові повністю зазначив щодо душевних страждань, які він отримав внаслідок переказу належних йому коштів. Що стосується пропуску строку позовної давності зазначив, що відповідно до положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану строки, передбачені ст.257 ЦК України продовжуються на строк його дії. Що стосується неподання документів. Що підтверджують його особисті дані, то їх подання не передбачене ЦПК України (а.с.60-62). Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому він позовні вимоги не визнав у повному обсязі та зазначив, що ним здійснювалась підприємницька діяльність, проте у зв`язку із значною кількістю послуг, він не може пригадати факту взаємодії з позивачем, а останнім не долучено доказів, на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Також зазначив, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є безпідставною. Крім того, заперечував щодо відповідності позову вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України (а.с.74-75). Позивач у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність (а.с.76). Суд, заслухавши представника відповідача, яка позов не визнала, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке. Судом встановлено, що відповідно до квитанції №0.0.2006770725.1 від 8 лютого 2021 року [PERSON] , позивач у справі, перерахував 25800 грн. на рахунок ФОП [PERSON] , відповідача у справі (код отримувача: 3366514015, рахунок отримувача: [NUMBER] , надавач платіжних послуг отримувача: Київське ГРУ АТ КБ «Приватбанк», призначення платежу: поповнення рахунку [PERSON] , (а.с.11). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань [PERSON] зареєструвався як фізична особа-підприємець 27 січня 2021 року. Державну реєстрацію запису припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця на підставі власного рішення здійснено 26 лютого 2021 року (а.с.12-13). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»: виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець\~це суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Тобто, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. За приписами частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України (змагальність сторін) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між ним та відповідачем договірних відносин, чи відносин як споживача та виконавця (надавача послуг), які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідачем у свою чергу не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових чи договірних підстав для отримання від позивача грошових коштів. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Загальні засади, зокрема добросовісність, є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. У зв`язку з цим суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, слід застосувати положення ст.1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, за встановлених судом обставин, а саме, що відповідач жодних послуг позивачу, як ФОП не надав, а відтак порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача 25800 грн. безпідставно набутих коштів. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно з розрахунком позивача розмір інфляційних втрат за період з 8 лютого 2021 року по 29 лютого 2024 року становить 11738 грн. 66 коп., а 3 відсотки річних за цей же період становить 2366 грн. 53 коп., з яким суд погоджується та покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, та не спростовані відповідачем. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок дій відповідача йому було завдано душевних страждань та погіршився стан здоров`я. Враховуючи наведене суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Що стосується\~посилань відповідача\~щодо пропуску\~позовної давності,\~то відповідно\~до п.19\~Перехідних та\~прикінцевих положень\~ЦК України\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Крім того, заперечення відповідача щодо невідповідності позовної заяви нормам ст.ст.175,177 ЦПК України є необгрунтованими, оскільки норми вказаних статей не містять вимог щодо обов`язкового зазначення позивачем своєї дати народження, а також долучення до матеріалів позовної заяви копій паспорту, картки платника податків, витягу з реєстру територіальної громади. У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст.141\~ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави 1211 грн. 20 коп. судового збору, не сплаченого позивачем при подачі позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial