Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з вказаним позовом до Херсонської обласної прокуратури (далі відповідач), в якому просить скасувати арешт, накладений прокуратурою Херсонської області на підставі вихідного листа від 19.03.2015 року на автомобіль марки Lexus модель RX330, номер шасі [NUMBER] , чорного кольору, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві приватної власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.10.2014 [PERSON] стала законним власником вищевказаного автомобіля, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . У травні 2023 року позивач мала намір продати належний їй на праві власності автомобіль, але їй було повідомлено, що вона не може розпоряджатись належним їй автомобілем у зв`язку з тим, що на ньому є діюче обмеження у вигляді заборони на відчуження, яке накладено 19.03.2015 року прокуратурою Херсонської області. Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Миколаївській області (далі сервісний центр), автомобіль перебуває під арештом на підставі вихідного листа прокуратури Херсонської області від 19.03.2015. Підстави накладення арешту їй невідомі, фігурантом в жодній кримінальній справі вона не була, наявність такого обтяження порушує її права як власника, у зв`язку з чим, позивач звертається до суду з відповідним позовом. Ухвалою від 06.10.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 27.11.2023 до суду надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви представника сервісного центру у яких зазначено, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів (далі ЄДР ТЗ), з 22.10.2014 року по теперішній час, транспортний засіб Lexus RX 330, чорного кольору, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] зареєстрований за позивачем. У ЄДР ТЗ містяться відомості про заборону відчуження транспортного засобу на підставі вихідного листа №78/7 від 19.03.2015 року, ініціатор запису прокуратура Херсонської області. Таким чином, без скасування обмеження, для сервісного центру не уявляється можливим проведення перереєстрації транспортного засобу. 01.05.2024 до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, в якому остання зазначила, що у провадженні Дніпровського районного суду м.Херсона перебувала цивільна справа №666/6089/14-ц за позовом про визнання правочину удаваним та визнання права власності. Згідно рішення від 25.09.204 у вказаній справі, визнано удаваним договір позики, укладений 13.06.2013 року. Визнано укладеним 13.06.2013 року договір купівлі-продажу за яким сторона по справі продав за ціною 30000 доларів США належний йому автомобіль марки Lexus, модель RX-330, 2006 року випуску, тип ТЗ легковий універсал. Цим же рішенням визнано право власності на вказаний автомобіль. У подальшому, за апеляційною скаргою прокуратури Дніпровського району м.Херсона, яка діяла від імені держави в інтересах Управління ДАІ УМВС України в Херсонській області, вказане рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 25.09.2014 було скасоване та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено. З огляду на викладене, підстави і законність права власності на вказаний автомобіль за [PERSON] є спірним та одночасно не є предметом розгляду цієї справи, а за таких умов її права не порушено. 14.05.2024 до суду надійшли додаткові пояснення по справі представника позивача Юріної А.Р. в яких вона зазначає, що відзив на позову заяву разом з довідкою із судової влади №666/6089/14-ц та витягом з ЄДРСР рішень у вказаній справі не є належними та допустимими доказами, та не можуть бути прийняті до уваги судом при винесенні рішення, як такі, що надані поза межами встановленого судом строку для надання відзиву. Ухвалою від 19.09.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні, представник позивача адвокат Кисіль В.М. просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому та у додаткових поясненнях. У судовому засіданні, представник прокуратури Перехода Р.М. просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Представник сервісного центру у судове засідання не з`явився, надіслала заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність з урахуванням наданих нею письмових пояснень. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи встановив наступне. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу Lexus RX330, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] . Відповіддю сервісного центру за №31/с-94-14-2023 від 17.05.2023 встановлено, що з 22.10.2014 року по теперішній час (на дату відповіді), згідно ЄДР ТЗ, за [PERSON] зареєстрований автомобіль марки Lexus RX 330, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Цією ж відповіддю зазначено, що на вищевказаному транспортному засобі є діюче обмеження у вигляді заборони на відчуження, накладеного 19.03.2015 року прокуратурою Херсонської області. З наданого представником сервісного центру витягу з ЄДР ТЗ вбачається, що за результатами пошуку за номерним знаком [NUMBER] виявлено запис про арешт транспортного засобу із забороною відчуження, ініціатором якого зазначено прокуратура Херсонської області на підставі вихідного листа за №78/7 від 19.03.2015. В примітках до цього обмеження у витягу вказано «до скасування реєстрації на підставі рішення апеляційного суду Херсонської обл. провадж.№22-ц/791/262/2015». З матеріалів цивільної справи №666/6089/14-ц встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Херсона перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним та визнання права власності. Рішенням суду від 25.09.2014 вищевказаний позов задоволено. Визнано удаваним договір позики, укладений 13.06.2013 на підставі якого [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 30000 доларів США. Визнано укладеним 13.06.2013 договір купівлі-продажу за яким [PERSON] продав за ціною 30000 доларів США належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого Херсонським МРЕВ 07.06.2006, а [PERSON] купив автомобіль марки Lexus модель RX-330, 2006 року випуску, тип ТЗ легковий універсал, шасі № [NUMBER] , що знаходиться на реєстрації у Херсонському МРЕВ з 2006 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки Lexus модель RX-330, 2006 року випуску, тип ТЗ легковий універсал, шасі № [NUMBER] , що знаходиться на реєстрації у Херсонському МРЕВ з 2006 року, реєстраційний номер [NUMBER] . В подальшому, рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24.02.2015 (номер провадження №22-ц/791/262/2015), вищевказане рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 25.09.2014 скасовано та ухвалене нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним та визнання права власності. Розглядаючи вказану цивільну справу, суд керується наступним. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з приписами ч.1, ч.3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач звертаючись з вказаним позовом про скасування арешту на рухоме майно, обґрунтовує його тим, що вона є власником транспортного засобу, накладене обтяження перешкоджає її законному праву вільно володіти, користуватися та розпоряджатися останнім. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів статті 328 ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти або правовідносини. Традиційно підстави набуття права власності поділяють на первісні (набуття права власності вперше, незалежно від волі попередніх власників) і похідні (зміна власника). Розглядаючи спори про захист права власності, набутого у похідний спосіб, судам необхідно враховувати імовірність наявності прав на відповідне майно в інших осіб. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №911/1278/20) Відповідно до ст.34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Отже, правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі загальних положень ЦК України про перехід права власності за договором, спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та прийнятих на його виконання нормативних актів відповідних органів, що регламентують порядок державної реєстрації окремих видів транспортних засобів. При цьому, ані положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №278/3640/18, суд зазначив: "…правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує". Єдиним доказом на підтвердження наявності у позивача права власності на обтяжене майно, позивач надає свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що з врахуванням викладених вище мотивів, а також тим, що реєстрація транспортного засобу за позивачем відбулась (22.10.2014) після винесення рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 25.09.2014, яким право власності на транспортний засіб перейшло до іншого власника та яке в подальшому було скасовано (рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24.02.2015), суд, вважає недоведеним належними та допустимими доказами те, що [PERSON] є власником цього майна. Крім цього, звертаючись зі вказаним позовом, позивач не надала доказів того, що існуюче обтяження взагалі було накладене прокуратурою Херсонської області. Надана суду довідка сервісного центру, про наявність на транспортному засобі діючого обмеження у вигляді заборони на відчуження, не може замінити конкретного процесуального рішення, що стало підставою для накладення арешту на майно, яке повинно має бути предметом оцінки судом, під час розгляду питання про його скасування. Суд відхиляє доводи представника позивача про необхідність не прийняття судом відзиву відповідача, оскільки ч.2 ст.191 ЦПК України передбачає право суду вирішити спір без врахування останнього, а не імперативний обов`язок. Враховуючи те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведене право на транспортний засіб, а також те, що обтяження на нього було накладене саме відповідачем, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed