Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову вказував, що 08.12.2023 року о 12 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Великій Васильківській, 141, [PERSON] , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , порушив вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, а саме: виїжджаючи на дорогу з прилеглої території не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по ній, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хонда», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] (водій [PERSON] ). Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2023 у справі №757/1209/24-п винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано [PERSON] . Вказує, що діями відповідача [PERSON] позивачу була завдана майнова шкода у розмірі 16 642 грн. 46 коп., що підтверджується актами виконаних робіт від 27.12.2023 року та 29.12.2023 року. Також зазначає, що неправомірними діями відповідача йому спричинена також і моральна шкода, яка виразилась в тому, належний позивачеві автомобіль «Хонда», р/н [NUMBER] , був його основним засобом пересування, пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Розмір завданоъ моральної шкоди позивач оцінює у 10 000 грн. Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов та стягнути майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 16 642, 46 грн., витрати понесені у зв?язку з евакуацією транспортного засобу в розмірі 1080 грн, моральну шкоду і розмірі 10 000 грн та судові витрати. Ухвалою судді від 30 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за правилами загального позовного провадження - відмовлено. Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про залучення співвідповідача у справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено. Залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО». 04 жовтня 2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач не визнає заявлені позивачем вимоги з наступних підстав. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача різницю між розміром заподіяної шкоди внаслідок ДТП, що мало місце 08.12.2023 року, і сплаченим страховим відшкодуванням, яке було здійснено АТ "СК "ІНГО", моральну шкоду та судові витрати. Позивач не долучив до позову розрахунок відшкодування суми збитку, завданого [PERSON] внаслідок ДТП, що був зроблений страховою компанією. Крім того, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № 217512114, виданого AT "СК "Iнго". Строк дії - з 24.10.2023 по 23.10.2024 pоку. Відповідно до вказаного полісу, відповідальність [PERSON] за шкоду майна інших осіб була застрахована на суму 160 000, 00грн. Згідно пояснень позивача, йому було виплачено страховою компанією страхове відшкодування в розмірі 105 267,54 грн., в той час як вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача складає 121 910,00 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача суму грошових коштів, яка покривається полісом ОСЦПВВНТЗ № 217512114, виданим АТ "СК "Інго", і яка, на думку відповідача, повинна стягуватись не з нього, а зі страхової компанії, яка не залучена у вказаній справі в якості відповідача. Окрім того, позивач просить стягнути 4700 грн., що були витрачені останнім на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , проте відповідно до звіту №1877 від 28.12.2023 вартість матеріального збитку становить 113 956,59 грн, а позивач в позові зазначає, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 121 910 грн. Таким чином, законних підстав для відшкодування цих витрат на користь позивача не вбачається. Також, позивач зазначає, що скористувався послугою евакуатора 13.12.2023, проте ДТП сталось 08.12.2023. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідач та його представники не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань до суду не надходило. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. За правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 08.12.2023 року о 12 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Великій Васильківській, 141, [PERSON] , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , порушив вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, а саме: виїжджаючи на дорогу з прилеглої території не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по ній, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хонда», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] (водій [PERSON] ). Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2023 у справі №757/1209/24-п винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, таким чином факт ДТП та вина відповідача у його вчиненні додаткового доказування не потребує. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до звіту №1877 від 28.12.2023 року про оцінку вартості збитку, нанесеного автомобілю позивача вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 113 956,59 грн. Надаючи оцінку вказаному доказу, суд виходить з наступного. Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України). Згідно із частинами першою, п`ятою - сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону). Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Таким чином, системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати, що висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду. Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, від 20.12.2023 у справі № 172/313/21. Якщо у наданому учасником справи висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, він не є належним та допустимим доказом. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19). Як вбачається з наданого до позовної заяви стороною позивача звіту експерта (експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ) №1877 від 28.12.2023, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , у такому не зазначено, що експерт був попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та що такий підготовлено для подання до суду. Клопотання про призначення судової експертизи [PERSON] та його представником під час розгляду справи не заявлялись. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «ІНГО» згідно з полісом обов`язкового страхування ОСЦПВВНТЗ № 217512114. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «ІНГО» із повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. 22.01.2024 та 16.04.2024 року ПрАТ «СК « ІНГО » здійснила виплату позивачу страхового відшкодування в загальній сумі 105 164,92 грн. Окрім того, позивачем було здійснено ремонт пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується актами виконаних робіт від 27.12.2023 року та 29.12.2023 року на загальну суму 121 910 грн. За змістом ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого,: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з пунктом 1) частини 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно актами виконаних робіт від 27.12.2023 року та 29.12.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 121 910 грн. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Ураховуючи те, що ПрАТ «СК «ІНГО» сплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 105 164,92 грн, відшкодуванню підлягають збитки в сумі 16 745, 08 грн. Щодо вимоги про відшкодування витрат на евакуацію автомобіля в розмірі 1080 грн., суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась 08.12.2023 року, а відповідно до акту виконаних робіт евакуація автомобіля відбулась 13.12.2024 року, без зазначення підстав та причини евакуації. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині 2 зазначеної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., позивач зазначав, що в зв`язку із пошкодженням належного йому автомобіля, він перебував у стресовому стані, був позбавлений можливості користуватись своїм автомобілем, що призвело до порушення його звичного способу життя. Враховуючи характер правопорушення та його наслідки, обсяг страждань позивача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. Вимога позивача відшкодування витрат на проведення експертизи не підлягає задоволенню, оскільки вищевказана експертиза не береться до уваги, як належний та допустимий доказ та не може бути покладено в основу рішення суду. Також відповідно до ст. 139, 141 ЦПК України суд дійшов висновку і про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення експертизи, висновки якої покладені в основу рішення суду про задоволення позовних вимог, у розмірі 3000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1 462,88 грн (60.40% від задоволених вимог). Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу може бути вирішене шляхом ухвалення додаткового рішення в порядку, визначеному статтею 270 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial