Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

В квітні 2024 року адвокат Ульянова Ю.А. в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності, поділ земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що мати позивача, [PERSON] , була власницею 37/200 часток житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 23.08.1997, згідно з яким вона та її рідна сестра [PERSON] отримали в дар 37/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями за вказаною адресою. Також [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого згідно рішення Тульчинської міської ради 29 сесії 5 скликання від 14.11.2008, на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,0313 га, кадастровий номер 0524310100:01:005:0119, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яку позивач [PERSON] прийняв. Оскільки правовстановлюючі документи на майно в нього були відсутні, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері на спадкове майно, яке складалось з 37/200 часток житлового будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0313 га, кадастровий номер: 0524310100:01:005:0119, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка перебуває в спільній сумісній власності з [PERSON] , визнано за ним згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.01.2021 в справі № 148/1382/19. На підставі вказаного судового рішення він зумів зареєструвати за собою лише право власності на 37/200 частки житлового будинку. Зареєструвати ж право власності на земельну ділянку ні в ЦНАП м. Тульчина, ні в державного нотаріуса у м. Кременчук, в якого зберігається спадкова справа, виявилось неможливим. В цьому йому було відмовлено з посиланням на те, що спірна земельна ділянка є спільною сумісної власністю та частки її не визначено. З огляду на те, що в інший спосіб, ніж у судовому порядку, він не може захистити своє право власності та зареєструвати його, змушений був звернутися до суду з позовом до спадкоємців [PERSON] , яка була іншим співвласником земельної ділянки та просить припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0313 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , \~ \~ \~ \~ кадастровий номер 0524310100:01:005:0119 шляхом її поділу, визнавши за ним право власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки без виділення її в натурі. 22.05.2024 [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] про припинення спільної сумісної власності, поділ земельної ділянки, позовні вимоги за яким збільшено 04.09.2024 (а.с. 202-203, 235-237) та просив, крім іншого, також визнати за ним в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,0313 гектара, кадастровий номер 0524310100:01:005:0119, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавиці на праві спільної сумісної власності. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його дружина [PERSON] . Після смерті дружини спадщину прийняв він та його дочка [PERSON] . З останньою вони дійшли згоди щодо поділу спадкового майна, про що між ними 21.10.2021 укладено спадковий договір. За цим договором до нього у спадщину, зокрема переходять 37/200 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за цією ж адресою, площею 0,0313 га, кадастровий номер 0524310100:01:005:0119, яка належала його дружині на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергієнко С.С. йому видано свідоцтво про право на спадщину на 37/200 часток житлового будинку та зареєстровано його право власності. У видачі ж свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку відмовлено з посиланням на те, що вона є спільною сумісною власністю та частки співвласників не виділені. Оскільки в інший спосіб він не може захистити своє право, зокрема зареєструвати право власності на земельну ділянку, а відповідно і розпорядитися нею, змушений був звернутися до суду з даним позовом. Просить визначити за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,0313 гектара, кадастровий номер 0524310100:01:005:0119, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавиці на праві спільної сумісної власності, припинити право спільної сумісної власності на дану земельну ділянку виділивши йому її частину без виділення цієї частки в натурі. Ухвалою суду від 13.06.2024 первісний та зустрічний позови об`єднано в одне провадження. 01.08.2024 в порядку підготовки справи до судового розгляду до участі в справі залучено третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , [PERSON] 24.10.2024 закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] , адвокат Ульянова Ю.А., позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову не заперечила. Суду пояснила, що як її довіритель, так і відповідач-позивач [PERSON] , не можуть зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, яка є спільною сумісною власністю, та яку вони отримали в порядку спадкування, а відповідно і в повній мірі реалізувати своє право щодо розпорядження нею. Просила припинити право спільної сумісної власності на спільну земельну ділянку шляхом її поділу, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки без виділення цієї частки в натурі. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] зустрічний позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на викадені в ньому обставини. Проти первісного позову [PERSON] не заперечив. Зазначив, що вони вже тривалий час не можуть оформити та підтвердити своє право власності на спірну земельну ділянку, яка належала на праві спільної сумісної власності його дружині [PERSON] та її сестрі [PERSON] ,та яку вони успадкували з [PERSON] . Просив обидва позови задовольнити. Відповідачка [PERSON] визнала первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] , просила їх задовольнити. Треті особи\~ [PERSON] \~та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, пояснень чи заперечень щодо позовів не висловили. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши\~ матеріали справи,\~оцінивши докази\~в їх\~сукупності,\~судом встановлено\~наступні обставини та відповідні\~їм правовідносини. З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.07.2010 серії ЯЛ № 198212, виданого на підставі рішення Тульчинської міської ради 29 сесії 5 скликання від 14.11.2008 та додатку до нього (Список співвласників земельної ділянки), встановлено, що [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,0313 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 0524310100:01:005:0119, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] . На частину вказаної земельної ділянки, а саме 0,0046 га, існує обмеження (обтяження) щодо її використання на підставі постійного договору від 17.11.2008 № 96 (а.с. 8, 9 т.1). Як вбачається копії Договору № 96 на встановлення земельного сервітуту від 17.11.2008, він укладений між власниками землі [PERSON] та [PERSON] з одного боку і власниками сусідньої земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] з другого боку, про те, що власники (користувачі) земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] встановлюють земельний сервітут на [PERSON] та [PERSON] на використання земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] для проходу та проїзду транспортними засобами через земельну ділянку власника землі до дороги загального користування, згідно плану (схеми). Земельний сервітут обмежує право власності на земельну ділянку та є безстроковим (а.с. 131-132 т. 1). З копії витягу з рішення Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області 26 сесії 5 скликання від 09.09.2008 «Про надання земельних ділянок у спільну сумісну власність та видачу Державних актів на право власності на землю громадянам міста» встановлено, що, розглянувши заяви громадян міста, міська рада вирішила: 1) надати безкоштовно у спільну сумісну власність земельну ділянку, що знаходиться у користуванні громадян міста та видати Державні акти на право власності на землю: 1.2. площею 0,027 га в [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель громадянам [PERSON] в розмірі та [PERSON] в розмірі 1/2 (а.с. 13 т. 1). Відповідно до копії рішення Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області 26 сесії 5 скликання від 09.09.2008 "Про розподіл присадибної земельної ділянки [ADDRESS] між співвласниками житлового будинку" вбачається, що, розглянувши заяву гр. [PERSON] , Тульчинська міська рада вирішила: 1. Розділити присадибну земельну ділянку по [ADDRESS] в рівних частках між співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , тобто гр. [PERSON] 1/2 частини, гр. [PERSON] та [PERSON] 1/2 частини в розмірах: [PERSON] - 0,27 га; [PERSON] та [PERSON] - 0,27 га; земельна ділянка спільного користування - 0,009 га ( а.с. 14 т.1). З копії\~рішення№ 680 від 14.11.2008 Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області 29 сесії 5 скликання "Про внесення змін до рішення Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області 26 сесії 5 скликання від 09.09.2008 "Про надання земельних ділянок у спільну сумісну вланість та видачу Державних актів на право власності на землю громадянам міста" встановлено, що міською радою внесено зміни в рішення Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області 26 сесії 5 скликання від 09.09.2008 та пункт 1.2 викладено в наступній редакції: «площею 0,0313 га в [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель громадянам [PERSON] в розмірі 1/2 та [PERSON] в розмірі 1/2» (а.с. 15 т.1). Як вбачається з копії акту погодження меж землекористування від 07.11.2008, виконавець робіт [PERSON] , в присутності землевпорядника [PERSON] , замовника [PERSON] , [PERSON] та суміжних користувачів [PERSON] та [PERSON] , проведено встановлення в натурі та погодження меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] (а.с. 122 т.1). З копії\~ витягу\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності\~№304165043\~від 04.07.2022\~встановлено,\~що право\~власності наземельну ділянку, кадастровий номер 0524310100:01:005:0119, площею 0,0313 га, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) зареєстровано за зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 198212, виданого 08.07.2010, вид власності: спільна сумісна, розмір частки 1/1, (а.с. 12 т. 1). Згідно копії звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, загальною площею 0.0313 гектара, кадастровий номер: 0524310100:01:005:0119, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виконаного ФО-П [PERSON] , дата оцінки 01.07.2019, вартість оцінюваної земельної ділянки 20486,0 грн., вартість 1 кв.м об`єкта оцінки 65,45 грн. (а.с. 29-31 Т. 1). Також судом встановлено, що [INFO] в м.Кременчук Полтавської області померла [PERSON] , підтвердженням чому служить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 29.05.2018 (а.с. 28 Т.1). З копії\~рішення Тульчинського\~районного суду\~Вінницької області\~від 29.01.2021\~№148/1382/19\~судом встановлено,\~що за\~ [PERSON] \~в порядку\~спадкування за\~заповітом після\~смерті [INFO] \~його матері\~ [PERSON] за\~ним визнано\~право власності\~на спадкове\~майно,\~яке складається\~з:\~-\~37/200\~часток житлового\~будинку з\~господарськими будівлями,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~,\~який складається\~з житлового\~будинку літ."А",\~загальною площею\~80,4\~кв.м,\~житловою площею\~-78,2\~кв.м,\~тамбуру літ."а",\~загальною площею\~9,7\~кв.м,\~веранди літ."а1",\~загальною площею\~14,7\~кв.м,\~всього загальною\~площею 104,8\~кв.м,\~житловою площею\~-78,2\~кв.м,\~сіней літ."а2",\~вхідного майданчику\~літ."а3",\~вхідного майданчику\~літ."а4",\~сараю літ."Б",\~сараю літ."Б1",\~погрібу літ."П",\~погрібу літ.\~"П1",\~огорожі;\~-\~земельної ділянки\~площею 0,0313\~га,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер:\~0524310100:01:005:0119,\~призначеної для\~будівництва та\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~яка перебуває\~в спільній\~сумісній власності\~з [PERSON] ,\~без її\~визначення (а.с.\~109-112\~т.\~1). Встановлено судом і те, що [INFO] у м. Києві померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Дарницьким районним у м. Києві відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] (а.с. 100 т. 1). З матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечено, що спадкоємцями [PERSON] є чоловік, відповідач-позивач [PERSON] та дочка [PERSON] . Між спадкоємцями\~ [PERSON] \~21.10.2021\~укладено \~Договір про\~поділ спадкового\~майна НРН\~102930,\~а 21.10.2023\~договір про\~внесення змін\~до Договору\~про поділ\~спадкового майна,\~посвідчені приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Сергієнком\~С.С., зареєстровані в реєстрі за №1329. Згідно вказаного договору [PERSON] і [PERSON] , які згідно спадкової справи №10-2021, заведеної 03.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергієнком С.С., є спадкоємцями померлої [INFO] [PERSON] домовились, що до [PERSON] в порядку спадкування переходить, зокрема 37/200 (тридцять сім двохсотих) часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (шість) (а.с. 126-128 т.1) та частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0313 гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 0524310100:01:005:0119 (а.с. 130 т. 1). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.04.2024 № 374183412 вбачається, що право власності на частку у праві спільної часткової власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , по 37/200 частки, яке вони набули в порядку спадкування, зареєстрували як [PERSON] на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області №148/1382/19 від 29.01.2021, так і [PERSON] - на підставі свідоцтва про право на спадщину серії 1332, виданого 21.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Сергієнко С.С. (а.с.10-11 Т.1). Однак право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 524310100:01:005:0119, площею 0,0313 гектара, яка належала на праві спільної сумісної власності спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] , та яку успадкували [PERSON] , [PERSON] (що встановлено вище), останні зареєструвати не змогли. \~ \~ \~ \~Так, з копії постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергієнка С.С. від 03.09.2024 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 0524310100:01:005:0119, оскільки зазначена земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та частки кожного зі співвласників не виділені, у зв`язку з чим неможливо встановити склад спадкового майна (а.с. 238 т. 1). З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню норми ЦК, що регулюють підстави та порядок спадкування, також право власності, зокрема спільної сумісної власності, порядку її поділу. За змістом ст..\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України\~визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з\~ст.\~1218\~ЦК\~України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Якщо до спадкової маси (спадщини) входить земельна ділянка, яка належала спадкодавцю на праві власності або користування, то відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1225 ЦК України та роз`яснень, наведених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому чинним законодавством України порядку. За змстом\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності, у тому числі і на земельну ділянку, спадкується на загальних підставах, тобто може переходити як до спадкоємців за заповітом, так і до спадкоємців за законом. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до вимог\~статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами першою та другою\~статті 1268 ЦК України\~визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер: 0524310100:01:005:0119, площею 0,0313 га, за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належала спадкодавиці [PERSON] , що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку від 06.07.2010 серії ЯЛ № 198212, увійшла до складу її спадкового майна, відійшла у спадщину та прийнята [PERSON] згідно договору про поділ спадкового майна від 21.10.2021 з додатком до нього, у видачі свідоцтва про право на спадщину останньому нотаріусом відмовлено, а також доведено, що в інший, ніж в судовому порядку, він не в змозі захистити своє право, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в про визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Разом з тим, оскільки судом встановлено, що спірна земельна ділянка належала спадкодавці [PERSON] на праві спільної сумісної власності без виділена часток, то саме таке право перейшло до спадкоємця [PERSON] . Тому підстав для визнання за ним права власності в порядку спадкування на 1/2 частину спірної земельної ділянки суд не вбачає. З огляду на це зустрічний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи спір між сторонами в частині первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] про поділ земельної ділянки, що є об`єктом спільної сумісної власності, припинення права спільної сумісної власності, суд виходить із такого. За змістом ст.ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частинами першою та другою ст. 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до пунктів «а», «г» частини першої\~статті 81 ЗК України\~право власності на землю громадяни України набувають на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами та на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 статті 86 ЗК України встановлено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За змістом 1, 2 ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. При цьому, згідно зі\~ст. 89 ЗК України,\~земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що поділ спірної земельної ділянки, кадастровий номер 0524310100:01:005:0119, площею 0,0313 га, за адресою: [ADDRESS] , або виділ з неї окремих часток, за життя [PERSON] та [PERSON] , яким вона належала на праві спільної сумісної власності, не проводився, розмір часток співвласників не визначався. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] були співвласниками земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток, і це право перейшло до їх спадкоємців - [PERSON] та [PERSON] . Отже, їх частки є рівними і частка кожного із них у праві спільної власності на земельну ділянку дорівнює 1/2. Позивачами не надано доказів, судового рішення чи договору, згідно яких частка будь-кого із співвласників земельної ділянки була збільшена або зменшена. Так само ними не заперечено щодо поділу між ними, як новими власниками, земельної ділянки саме в рівних частках. Суд також приймає до уваги визнання сторонами як вимог за первісним, так і вимог за зустрічним позовом, оскільки воно відповідає вимогам чинного законодавства, не порушує прав та інтересів сторін. Частиною четвертою\~статті 206 ЦПК України\~визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім цього, аналіз наведених правових норм та встановлених судом обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє як позивача за первісним позовом - [PERSON] , так і позивача за зустрічним позовом - [PERSON] , можливості належним чином оформити свої спадкові права на земельну ділянку, що належала померлим [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та, що в інший, ніж судовий спосіб, вони не в змозі захистити своє право. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом та позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про поділ земельної ділянки, припинення права спільної сумісної власності, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Статтями 11-13 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78,\~80-81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене суд доходить висновку про повне задоволення вимог за первісним позовом та часткове задоволення - за зустрічним позовом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати між сторонами. Разом з цим, в даній справі, суд вважає доцільним залишити витрати за сторонами з огляду на відсутність їх заперечень щодо цього. На підставі викладеного,

Outcome: partial