Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач ТОВ «Дебт Форс» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України в розмірі 55153,71 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та ВАТ «Укргазпромбанк» 10 вересня 2007 було укладено кредитний договір №162-Ф-КЛ/07, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 500000 грн зі сплатою 23% річних. 22.10.2010 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі №6-305/11 стягнуто 524271,68 гривень заборгованості за Кредитним договором та судовий збір. У зв`язку з невиконанням рішення у позивача виникло право на застосування ст. 625 ЦК України. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року стягувача у справі №6-305/11 було змінено на ТОВ «Вердикт Капітал». За договором №07-02/23 про відступлення прав вимоги від 07 лютого 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором №162-Ф-КЛ/07 на користь ТОВ «Кампсіс Лігал». За договором №25-05/23 про відступлення прав вимоги від 25 травня 2023 року ТОВ «Кампсіс Лігал» відступило право вимоги за договором №162-Ф-КЛ/07 на користь ТОВ «Дебт Форс». Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач зазначив, що загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 30 квітня 2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості становить 55153,71 гривень, з яких нараховані 3% річних 12884,15 гривень та втрати від інфляції 42269,56 гривень. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 справу передано на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 24 липня 2024 року відкрито провадження по справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відзиву на позов відповідач не надав. Інших заяв або клопотань сторони суду не подавали. В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. У заяві також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 28). Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Про причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.04.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 6-305/11 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укргазпромбанк» заборгованості за договором №162-Ф-КЛ/07 від 10.09.2007 року у розмірі 529914,50 грн. на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укргазпромбанк» заборгованості (а.с. 5). 05 грудня 2018 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 64 відповідно до умов якого ПАТ «Укргазпромбанк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 162-Ф-КЛ/07. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року у справі №6-305/11 замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача у виконавчому листі №6-305/11, виданому Дніпровським районним судом м. Києва, з ПАТ «Укргазпромбанк» на ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 6). З матеріалів справи, судом встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» скористалось своїм правом згідно ст.ст. 512, 514 ЦК України та відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс» згідно Договору № 07-02/23 про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги від 07.02.2023 року право грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 162-Ф-КЛ/07 (а.с. 7-12). При цьому ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло статусу кредитора по відношенню до боржників. 25 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено Договір № 25-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 162-Ф-КЛ/07, при цьому ТОВ «Дебт Форс» набуло статусу Кредитора по відношенню до Боржників (а.с.13-19). У зв`язку з цим стягувачем за кредитним договором № 162-Ф-КЛ/07 від 10.09.2007 року є ТОВ «Дебт Форс». У відповідності до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Вимога щодо відповідальності позичальника за невиконання грошового зобов`язання 3% річних та інфляційні втрати кредитора відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розрахунку позивача застосовані за період з 01 травня 2021 року по 23 лютого 2022 становить 55153,71 гривень, з яких нараховані 3% річних 12884,15 гривень та втрати від інфляції 42269,56 гривень (а.с. 5). Наявність рішення про стягнення боргу за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору за весь період його невиконання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення боржника. Таке прострочення є тривалим порушенням, тому право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникло у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова ВП ВС від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц). Для цілей правового регулювання зобов`язальних відносин та відповідальності за порушення зобов`язань юридичне значення має саме момент виконання такого обов`язку боржником. Ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за договором лише підтверджує дійсне існування обов`язку боржника зі сплати боргу кредитору, його безспірність та надає цьому обов`язку безпосередньо примусового характеру. Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість. Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати. Враховуючи викладене, розмір 3% річних та інфляційних витрат не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення зазначених позивачем сум. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 1). Також, судом встановлено, що 25 квітня 2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» було укладено договір №25/04-2023 про надання правової допомоги. Згідно акту приймання-передачу наданих послуг від 08.05.2024 адвокатське об`єднання надало клієнту ТОВ «Дебт Форс» правову допомогу в розмірі 13000 грн. У зв`язку з задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, 3028,00 грн, а всього 16028,00 грн.

Outcome: approved