Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

У жовтні 2024 позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці зі вказаним вище позовом. Посилалася на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 28 лютого 1992 року виконавчим комітетом Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про що зроблено актовий запис за №05. Разом з тим, подружнє життя не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння. З грудня 2021 року вони не підтримують фактичних шлюбних відносин. Таким чином, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Оскільки шлюб носить тільки формальний характер, просила його розірвати та стягнути з відповідача на її користь судовий збір, сплачений за подання позову до суду. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін, які в судове засідання не з`явилися. 18.11.2024 позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява, де він просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так,\~судом встановлено,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~перебувають у\~шлюбі,\~який між\~ними зареєстровано\~28\~лютого 1992\~року виконавчим\~комітетом Боянської\~сільської ради\~Новоселицького району\~Чернівецької області,\~про що\~зроблено актовий\~запис за\~№05 (а.с.3). Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Спільне життя позивачки та відповідача не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя. На даний час вони припинили подружні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, а також зважаючи на те, що відповідач позов визнав, суд вважає, що позивачці слід повернути з Державного бюджету 50% сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved