Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Представник позивача Вікторія Миколаєнко в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві представник позивача просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позов підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з`явилася. \~ \~ \~ \~Інші процесуальні дії в справі не вчинялися Інші заяви та клопотання не надходили. Судом також встановлено,\~що 26\~квітня 2023\~року \~між товариством\~з обмеженою\~відповідальність «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ»\~та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№42025-04/2023. Згідно даного договору товариством з обмеженою відповідальність «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» зобов`язалося надати відповідачці [PERSON] кредит в розмірі 8500 гривень зі сплатою відсотків у розмірі, встановленому даним договору, що підтверджується кредитним договором № 42025-04/2023, з додатками. 18.05.2023 року товариством з обмеженою відповідальність «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та відповідачка [PERSON] підписали заяву про відстрочення виконання зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту №42025-04/2023 від 26.04.2023 року на 10 днів, що свідчить про отримання відповідачкою кредиту в розмірі 8500 гривень, який вона не повернула в строки, встановлені кредитним договором. Отже, відповідачка не виконала свої зобов`язання за договором, щодо оплати боргу у встановлений договором строк та не повернув позивачу 8500 гривень основної суми боргу, а також відповідно до умов договору позики не сплатила 22512,50 гривень заборгованості по відсоткам. Вказані обставин стверджуються вказаним вище кредитним договором №42025-04/2023, заявою про відстрочення виконання зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту №42025-04/2023 від 26.04.2023 та розрахунками заборгованості. 03.07.2023 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (Попередній кредитор) до ТОВ « СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» укладений Договір факторингу №27102023-2, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № 42025-04/2023 перейшло до ТОВ « СТАР ФАЙНЕНС ГРУП». 27.12.2023 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ « СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ»» укладений Договір факторингу №27102023-2, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № 42025-04/2023 перейшло до позивача. 03\~ травня\~2023\~року між\~товариством з\~обмеженою відповідальність\~«МАНІФОЮ» \~та \~ [PERSON] був\~укладений договір\~позики \~№5540467. Згідно даного\~договору відповідач\~ [PERSON] отримала\~кредит в\~сумі 3000\~гривень \~сплатою відсотків\~у розмірі,\~встановленому договором,\~що підтверджується\~договором позики\~№5540467\~від 03.05.2023\~року з\~додатками,\~паспортом позики,\~ та\~листом ТОВ\~Універсальні платіжні\~рішення \~№2482_240628121159\~від 28.06.2024\~року.\~27\~ травня\~2023\~року між\~товариством з\~обмеженою відповідальність\~«МАНІФОЮ» \~та \~ [PERSON] була\~укладена додаткова\~угода №1\~до договору\~ позики\~№5540467\~згідно якого\~відповідачка зобовязалая\~повернути позику\~до 15.08.2023\~року,\~що також\~підтверджує факт\~отримання відповідачкою\~коштів за\~вказаним вище\~договором позики. Відповідач не виконала свої зобов`язання за договором, щодо оплати боргу у встановлений договором строк та не повернула позивачу 3000 гривень основної суми боргу, а також відповідно до умов договору позики не сплатила 5976 гривень відсотків. Вказані обставин стверджуються кредитним договором №5540467, розрахунками заборгованості за договором позики та за додатковою угодою. 18 жовтня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ « МАНІФОЮ» (Попередній кредитор) та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ»» був укладений Договір факторингу № 18-10/2023 відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 5540467. Відповідачка не виконала свої зобов`язання за договором, щодо оплати боргу у встановлений договором строк та не повернув позивачу 3000 гривень основної суми боргу, а також відповідно до умов договору позики не сплатила 5976 гривень процентів. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до\~ст. 1046 Цивільного кодексу України\~склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) згідно ч.2\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до\~ст.513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Згідно\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1\~ст.1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У відповідності до вимог\~ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до\~ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Відповідно до положень ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Всупереч умов кредитних договорів, відповідач не виконав свої зобов`язання перед новим кредитором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив відповідних платежів для погашення кредитної заборгованості новому кредитору. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТзОВ „Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів»: за кредитним договором за кредитним договором № 42025-04/2023 від 26.04.2023 року в розмірі 31012,50 гривень з яких: - 8500 гривень\~заборгованість за основною сумою боргу; - 22512,50 гривень \~заборгованості за відсотками; за кредитним договором №5540467 від 03.05.2023 року в розмірі 8976 гривень з яких: - 3000 гривень\~заборгованість за основною сумою боргу; - 5976 гривень \~заборгованості за відсотками. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення ч.1 ст.81 ЦПК України відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що вона не укладала, вказані вище кредитні договори і заборгованість за вказаними вище кредитними договорами та договорами позики грошей вона повернула позивачу. Крім того, 14 серпня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальність «МІЛОАН» та відповідачкою [PERSON] були укладені Договори про споживчий кредит №103389453 та№5523907. Згідно даного договору товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» зобов`язалося надати відповідачці [PERSON] кредит в сумі 2300 гривень та 3000 гривень зі сплатою відсотків відповідно до умов договорів, що стверджується Договором про споживчий кредит від 14.08.2023 року №103389453 з додатками та Договором про споживчий кредит від 14.08.2023 року №5523907 з додатками. . 26.12.2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (Попередній кредитор) та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ»» був укладений Договір факторингу №26122023 відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит від 14.08.2023 року №103389453 та Договором про споживчий кредит від 14.08.2023 року №5523907 з додатками. . Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення ч.1 ст.81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він надав, а відповідачка отримала кредитні кошти за Договором про споживчий кредит від 14.08.2023 року №103389453 та Договором про споживчий кредит від 14.08.2023 року №5523907 , в подальшому відповідачка порушила обов`язок із їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови кредитного договору. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні послуги", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Згідно з статтею 31 Закону України «Про платіжні послуги» після виконання платіжної операції надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надати платнику у спосіб та в порядку, визначені договором, таку інформацію: 1) відомості, які дають змогу платнику ідентифікувати виконану платіжну операцію та інформацію про отримувача (за наявності технічної можливості); 2) суму платіжної операції у валюті рахунку платника та у валюті платіжної операції; 3) суму всіх комісійних винагород та зборів, що утримані з платника за виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо); 4) курс перерахунку іноземної валюти (якщо платнику надавалися послуги з виконання операцій з обміну іноземної валюти); 5) дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції, дату валютування. Відповідно дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1ст.1048,ч.1ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтею 31 Закону України «Про платіжні послуги», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позикодавцем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу, позивачем не надано жодного доказу, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором, щодо надання кредиту відповідачу, і відповідач отримала кредит, тобто грошові кошти у розмірі 2300 гривень та 3000 гривень. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак станом на день ухвалення рішення суду першої інстанції матеріали справи не містять первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за вказаним вище кредитним договором. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює\~\~зобов`язальні правовідносини, правовідносини які регулюють позику та кредит, суд вважає, що позовну заяву ТОВ „Фінансова компанія „Європейська агенція з повернення боргів"\~\~до\~\~відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами слід задовольнити частково і з відповідачки слід стягнути на користь позивача: за кредитним договором № 42025-04/2023 від 26.04.2023 року в розмірі 31012,50 гривень з яких: - 8500 гривень\~заборгованість за основною сумою боргу; - 22512,50 гривень \~заборгованості за відсотками; за кредитним договором №5540467 від 03.05.2023 року в розмірі 8976 гривень з яких: - 3000 гривень\~заборгованість за основною сумою боргу; - 5976 гривень \~заборгованості за відсотками. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки: за кредитним договором № 5523907 від 14.08.2023 року в розмірі 11912, 40 гривень з яких: - 2880 гривень\~заборгованість за основною сумою боргу; - 8462, 40 гривень \~заборгованості за відсотками; -570 гривень заборгованість за комісією. за кредитним договором № 103389453 від 14.08.2023 року в розмірі 9637 гривень з яких: - 2300 гривень\~заборгованість за основною сумою боргу; - 6900 гривень \~заборгованості за відсотками; -437 гривень заборгованість за комісією, не підлягають задоволенню і в цій частині позову слід відмовити за безпідставністю. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1631,76 грн судових витрат у вигляді судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 203,215,509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054,1077,1078,1082 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial