Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 19661,78 грн. заборгованості за договором кредиту № 100038617 від 25.05.2021, судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного 25.05.2021 [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі - ТОВ «Мілоан»)\~в електронній\~формі договору\~про споживчий\~кредит,\~відповідач отримав\~кредит на\~умовах поворотності,\~строковості та\~платності.\~Однак позичальник\~ [PERSON] \~порушив умови\~укладеного договору\~щодо своєчасності\~повернення позичених\~коштів та\~сплати відсотків,\~у зв`язку\~з чим\~у неї\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~19661,78\~грн.\~14 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 08Т, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги стягнення заборгованості за договором кредиту №100038617 від 25.05.2021, укладеним [PERSON] з ТОВ «Мілоан». В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, клопотав про розгляд справи у його відсутності. \~ \~ \~ \~Враховуючи,\~що відповідач[PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, хоча належним чином у передбаченому ЦПК України порядку повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, на підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Мілоан» до суду не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляду у його відсутності не подавав. На підставі ст.223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] 25 травня 2021 року укладено договір про споживчий кредит № 100038617 (індивідуальна частина, надалі договір), за умовами якого [PERSON] отримала у кредит грошові кошти у розмірі 7000,00грн. строком на 30 днів з можливістю пролонгації, на умовах сплати процентів в розмірі 4200,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, з 25.05.2021 по 24.06.2021, та зобов`язалась здійснити сплату заборгованості по кредиту, комісії за управління та обслуговування кредиту. Договором передбачено можливість його пролонгації на пільгових або стандартних (базових) умовах (п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 2.2.1, 2.3.1, 2.4.1, 2.5. договору). Вказаний договір укладений шляхом подання відповідачем [PERSON] 25 травня 2021 заявки на отримання кредиту № 100038617 через кабінет клієнта на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua та погодження такої заявки ТОВ «Мілоан» з наступним підписанням договору, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору споживчого кредиту № 100038617. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Закон України\~"Про\~електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Таким чином,\~суд вважає\~доведеним,\~що між\~ [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача із використанням веб-сайту URL: https://miloan.uа та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаного договору є додатки до нього, також підписані електронним цифровим підписом позичальника, у тому числі Паспорт споживчого кредиту. Вказані висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20. Зарахування коштів у розмірі 7000,00 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] підтверджується платіжним дорученням № 27978084 від 25 травня 2021 року, доданим до позовної заяви. \~ \~ \~ \~Відтак, суд вважає доведеним як факт укладення [PERSON] з ТОВ «Мілоан» 25.05.2021 в електронному вигляді договору про споживчий кредит № 100038617, так і факт отримання позичальником [PERSON] на виконання його умов від позикодавця ТОВ «Мілоан» грошових коштів у розмірі 7000,00 грн., перерахованих згідно платіжного доручення № 27978084 від 25.05.2021. Статтями 512-514\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 14 вересня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 08Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» (клієнт) зобов`язався відступити ТОВ «Діджи Фінанс» (фактору) права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором. Передання вказаних грошових вимог оформлено Актом приймання-передачі реєстру прав вимоги від 14 вересня 2021 року. Як вбачається з Витягу з Додатку до договору факторингу № 08Т від 14.09.2021, за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за договором № 100038617 від 25.05.2021, сума заборгованості позичальника за яким становить 19661,78 грн., у тому числі по поверненню тіла кредиту 6451,00 грн., за відсотками 11880,78грн, за комісією 1330,00 грн. Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» за договором № 100038617 від 25.05.2021 право вимоги у передбаченому законом порядку перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідно до\~ст.1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З відомості від 13.09.2024 про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100038617 слідує, що у [PERSON] наявна заборгованість в розмірі 19661,78 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6451,00 грн., заборгованості по процентам в розмірі 11880,78 грн. та заборгованості за комісією у розмірі 1330,00 грн. 24 червня 2021 року відповідачем сплачено 210,00 грн. за тілом кредиту, 553,00 грн. процентів по кредиту, 210,00 грн. комісії за пролонгацію. Розрахунок проведено за період з 25 травня 2021 року по 02 вересня 2021 року. Так як строк повернення позики на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів у неповернутому розмірі 6451,00 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення процентів за користування наданими в позику коштами, суд враховує наступне. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За умовами\~укладеного між\~сторонами договору\~про споживчий\~кредит,\~строк кредиту\~становить 30\~днів з\~25.05.2021,\~термін (дата)\~повернення кредиту\~і сплати\~комісії за\~надання кредиту\~та процентів\~за користування\~кредитом \~24.06.2021\~(п.п.1.3,\~1.4\~договору).\~За цей період нарахуванню підлягають: комісія за надання кредиту в розмірі 1330,00 грн. (п.1.5.1 договору) та проценти за процентною ставкою 2,00 % на день від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитування, що складає 4200,00 грн. (п.1.5.2 договору). \~ \~ \~ \~Проте зі змісту Відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення від 13.09.2024 вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались позичальнику у період з 26.05.2021 по 02.09.2021. При цьому доказів укладення [PERSON] додаткових угод до Договору про споживчий кредит № 100038617 від 25.05.2021 суду не надано. Разом з тим, норми про нарахування процентів за процентною ставкою 2,00 % на день до дати повернення позики та сплати усіх інших платежів за договором позики, його положення не містять. Положення п.2.3.1.2 Договору про споживчий кредит № 100038617 від 25.05.2021 про те, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але не більше 60 днів, а також у Паспорті споживчого кредиту № 100038617, з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть. При цьому положення у п.7.1 договору про те, що договір діє на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки, і закінчується не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань, не свідчить про те, що сторони погодили нарахування та сплату процентів від дати отримання позики і до дати повного виконання своїх зобов`язань позичальником. Умовами договору передбачено сплату позичальником неустойки у разі прострочення виконання грошових зобов`язань у виді пені та процентів (п.п.4.1 4.5 про споживчий кредит). Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору позики між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у п.7.1. договору кредиту умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на настання узгодженого сторонами у п.1.4 договору про споживчий кредит строку повернення ним грошових коштів, та не змінює його. Відповідно до\~ст.530\~ЦК України,\~якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін).\~Статтею 612\~ЦК України\~передбачено,\~що боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом. Боржник,\~який прострочив\~виконання зобов`язання,\~відповідає перед\~кредитором за\~завдані простроченням\~збитки і\~за неможливість\~виконання,\~що випадково\~настала після\~прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також п.1.4 договору про споживчий кредит, починаючи з 25 червня 2021 року [PERSON] допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають, натомість за період після такого прострочення можуть бути стягнуті проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~Відсутні підстави також для врахування у заборгованість [PERSON] комісії за пролонгацію договору у розмірі 210,00 грн., сплаченої 24.06.2021, а також у розмірі 339,00 грн., сплаченої 27.06.2021, оскільки таку пролонгацію суд вважає недоведеною. Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «Діджи Фінанс» нарахованих ТОВ «Мілоан» позичальнику [PERSON] за умовами договору позики процентів за користування позикою, починаючи з дати настання прострочення виконання нею грошових зобов`язань 25 червня 2021 року, а також комісії за пролонгацію договору. Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню, суд керується наступним. Виходячи зі змісту позовної заяви та долученого розрахунку заборгованості суд переконався, що позивачем заявлено до стягнення: тіло кредиту у розмірі 6451,00 грн., 1330,00грн. комісії при укладенні договору, а також 11880,78 грн. процентів за користування кредитом за період з 25.05.2021 по 02.09.2021. Разом з тим, виходячи з положень п.1.5.2 договору кредиту, наявні правові підстави для нарахування позичальнику [PERSON] процентів за користування кредитом, виходячи з базової процентної ставки за період строку кредиту за період з 25.05.2021 по 24.06.2021: 7000,00грн. * 2,00 % * 30 днів = 4200,00 грн. Крім того, для стягнення заборгованості за процентами необхідно вирахувати з нарахованої їх суми сплачений їх розмір (553,00 грн., сплачені 24.06.2021, а також 1076,00 грн., сплачені 27.06.2021), тобто: 4200,00 грн. 553,00 грн. 1076,00 грн. = 2571,00 грн. Виходячи з положень п.1.5.1 договору, сплаті [PERSON] підлягає комісія при укладенні договору у розмірі 1330,00 грн., за вирахуванням сплачених нею сум комісії за пролонгацію договору, визнану судом недоведеною: 1330,00 грн. 210.00 грн. 339,00 грн. = 781,00 грн. Отже, загальний розмір заборгованості, щодо якої виходячи з умов укладеного договору кредиту наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс», складається з 6451,00 грн. тіла кредиту, 2571,00 грн. несплачених процентів за користування кредитом та 781,00 грн. комісії, а всього: 6451,00 грн. + 2571,00 грн. + 781,00 грн. = 9803,00 грн. Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, закріплених у ст.13 ЦПК України, у суду відсутні підстави для вирішення питання стягнення з [PERSON] коштів відповідно до ст.625 ЦК України за період прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про споживчий кредит № 100038617 від 25.05.2021, укладеним з ТОВ «Мілоан», на користь нового кредитора - позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у визнаному судом обґрунтованим розмірі 9803,00 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, суду подано копію договору про надання правової допомоги від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М., Додаткову угоду до нього від 16.09.2024 та копію Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 16.09.2024. Згідно доданого акту, адвокатом Білецьким Б.М. надано наступні послуги клієнту ТОВ «Діджи Фінанс»: правовий аналіз обставин спірних правовідносин, складання позовної заяви та формування додатків до неї, загальною вартістю 6000,00 грн. Виконуючи вимоги процесуального закону щодо оцінки співмірності витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги встановленим процесуальним законом критеріям, суд вважає заявлений їх розмір таким, що відповідає складності справи та обсягу наданих послуг та виконаних робіт, враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, обсяг наданих послуг та інші встановлені у ст.137 ЦПК України критерії. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача 1207,76 грн. судового збору та 2991,49грн. витрат на надання\~професійної правничої\~допомоги,\~а всього\~4199,25\~грн.\~понесених судових\~витрат.\~ Враховуючи викладене,

Outcome: partial