Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним. Позивачка є наймачем квартири [ADDRESS] На даний час у вищевказаній квартирі крім позивачки зареєстрований її син [PERSON] - відповідач у справі. Відповідач більше п`яти років не проживає за зареєстрованою адресою, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі не має, проте зареєстроване місце проживання відповідача за вищевказаною адресою змушує позивачку сплачувати надмірні кошти за сплату комунальних послуг, які нараховуються на нього. З цих підстав, позивачка просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачка та її представниця в судове засідання не з`явились, представниця позивачки подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка та її представниця не заперечують проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28.11.2000 року розірвано відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до ордеру №Г 261578 від 09.04.1976 року Виконавчим комітетом Київської міської ради [PERSON] видано житлове приміщення, а саме квартиру [ADDRESS] на сім`ю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На даний час, позивачка є наймачем квартири [ADDRESS] , особові рахунки оформлені на неї. Відповідач в квартирі не проживає понад шість місяців, речі в квартирі відсутні, участі в оплаті житлово - комунальних послуг не приймає, що підтверджується зібраними у справі доказами, а також поясненнями свідків, наданих представнику позивачки - адвокату Новіковій Н.І. Так, [PERSON] є братом відповідача та проживає за адресою: [ADDRESS] пояснив, що з листопада 2020 року брата не бачив, [PERSON] , який є сусідом позивачки, зазначив, що відповідача знає особисто, з січня 2021 року його не бачив, телефонував йому, однак останній не відповідає. [PERSON] є онукою позивачки та племінницею відповідача, пояснила, що дядька не бачила з листопада 2019 року, хоча весь час провідує бабусю та допомагає їй. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні роз`яснення містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї такими, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Такого правового висновку щодо застосування положень ст.ст. 71,72 ЖК УРСР дійшов і Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц та у постанові від 22.11.2018 року у справі № 760/13113/14-ц, що враховуються судом у даній справі у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідач в спірній квартирі не проживає без поважних причин понад шість місяців суд вважає, що [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] , що свідчить про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачки на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved