Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

10.06.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю Костюшок Павла Миколайовича звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 19538,04 грн. заборгованості за кредитним договором №74214121 від 05.02.2022 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів», вимогу за яким 27.10.2023 року було передано позивачеві на підставі реєстру боржників №11 згідно з договором факторингу №14/06/21, укладеним між первинним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яка складається із 10625,68 грн. - заборгованості за основною сумою боргу та 8912,36 грн. - суми заборгованості за відсотками, а також 3028,00 грн. сплаченого при зверненні до суду судового збору. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів», вимога за яким була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами станом на час придбання відповідної вимоги позивачем, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 26.06.2024 року у справі було відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.34). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.36-37), відповідач вказану ухвалу отримав 09.07.2024 року засобами поштового зв`язку (а.с.60). В межах визначеного строку для подання відзиву, вказаному в ухвалі про відкриття провадження, відповідач 18.07.2024 року подав суду відзив, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що він не укладав договір саме з позивачем, що вказує на неможливість стягнення з нього боргу, договір факторингу був укладений між первинним кредитором та позивачем ще до укладення кредитного договору між відповідачем та первинним кредитором, додаткова угода №12 від 27.10.2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року не містили суму, за яку відступаються вимоги позивачу, в акті прийому-передачі згідно реєстру боржників відсутнє прізвище відповідача, до відповідача не надходило від позивача письмове повідомлення про відступлення на користь позивача права вимоги до відповідача та долучені до матеріалів справи додатки належним чином не завірені, а сам відповідач не отримував розрахунок заборгованості за договором (а.с.38-40). 30.07.2024 року в межах строку для подання вказаної заяви по суті позову на адресу суду з боку позивача в особі його представника за довіреністю Юшкевич Катерини Дмитрівни надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що надані суду копії документів на підтвердження вимог позивача належним чином завірені, право вимоги до позивача надійшло відповідно до вимог діючого законодавства на підставі укладеного з первинним кредитором договору, саме право вимоги надійшло до позивача на підставі реєстру права вимоги №11 від 27.10.2023 року, а тому посилання відповідача в цій частині щодо укладення договору факторингу раніше не є спроможними (а.с.43-44). До відповіді на відзив без жодних пояснень часу подання вказаних доказів всупереч вимогам ч.2 ст.83 ЦПК України були додані належним чином завірені копії договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року між первинним кредитором та позивачем (а.с.45-52), додаткової угоди №12 до вказаного договору від 27.10.2023 року (а.с.53), реєстру боржників №11 (а.с.54-55) та платіжної інструкції від 31.10.2023 року №20397 про сплату позивачем первинному кредитору 4100804,37 грн. за перехід прав вимоги відповідно до додаткової угоди №12 від 27.10.2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.56). Інші заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 05.02.2022 року між відповідачем та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений договір позики (ануїтет) №74214121, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від первинного кредитора у розмірі 11050,00 грн. строком на 64 дні до 09.04.2022 року з фіксованою процентною ставкою 1,6% на день на суму кредиту (а.с.6-8). У вказаному кредитному договорі були зазначені, окрім інших анкетних даних відповідача, також його банківська картка, на яку первинний кредитор повинен був надати позику у розмірі погодженому сторонами. Даних про перерахування коштів відповідачу матеріали справи не містять, включаючи додані до відповіді на відзив з боку позивача документи. Позивач, на його думку, набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, укладеним між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.9-10), з урахуванням вимог додаткової угоди №2 від 28.07.2021 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.11), в якій було зазначено, про те, що саме первинний кредитор повідомляє відповідача та інший займодавців про перехід права вимоги до фактора, яким є позивач у справі, та додаткової угоди №12 від 27.10.2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.12), в якій було зазначено про перехід права вимоги до позивача нових боржників від первинного кредитора на підставі реєстру боржників №11 без зазначення ціни позову (спеціально придбана позивачем в наданому суду та відповідачу варіанті). Після підписання додаткової угоди №12 від 27.10.2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року між первинним кредитором та відповідачем було складено акт прийому-передачі реєстру боржників №11 від 27.10.2023 року (а.с.13) та наданий витяг до нього відносно відповідача на суму 19538,04 грн., з яких 10625,68 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 8912,36 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.14). В якості розрахунку заборгованості позивачем наданий відповідний розрахунок після переходу до нього права вимоги 27.10.2023 року до 30.04.2024 року, коли він був сформований, з якого вбачається, що жодних нарахувань саме позивач у вказаний період не робив, повністю пославшись на вимоги первинного кредитора, зафіксовані 27.10.2023 року (а.с.15). Вирішуючи справу по суті, суд зазначає, що, по-перше, доводи відповідача в частині неналежності засвідчення поданих доказів позивачем, відсутності вказівки ціни переходу права вимог до позивача, відсутності повідомлення відповідача про перехід права вимоги до позивача та відсутності вказівки прізвища відповідача у акті-прийому прав вимоги від 27.10.2023 року спростовуються дослідженими судом матеріалами справи, а саме усі первинно подані додатки до позовної заяви завірені представником позивача Костюшок П.М. відповідно до вимог ст.95 ЦПК України, відсутність вказівки ціни продажу не може бути вимог між первинним кредитором та позивачем не може підставою для безумовної відмови у позові, оскільки це є правом позивача на збереження комерційної таємниці та оцінюється вже судом разом з іншими доказами у справі, відповідно до норм додаткової угоди №2 від 28.07.2021 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.11), якою вносилися зміни у п 1.3 договору факторингу саме первинний кредитор повинен був протягом 10 днів повідомити відповідача про перехід права вимоги до позивача, тобто позивач вказані дії взагалі не повинен був робити, і, нарешті, наданий суд витяг з реєстру боржників щодо відповідача є достатнім доказом того, що вимога щодо відповідача перейшла до позивача безвідносно того, що до акту прийому-передачі боржників від 27.10.2023 року не було долучено повний список осіб та договорів, відносно яких передаються вимоги. По-друге, суд не приймає як належні докази, подані з боку позивача в особі його представника додатки до відповіді до відзиву від 30.07.2024 року, зокрема і платіжну інструкцію про оплату до додаткової угоди №12 від 27.10.2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, оскільки вказані докази були подані в порушення вимог ч.2 ст.83 ЦПК України без подання жодної заяви щодо того, що позивач не володів вказаними доказами станом на час подання позовної заяви та із поновленням строків для їх подання, оскільки їх подання стало реакцію позивача на відзив з боку відповідача та їх прийняття фактично порушить один з основних принципів цивільного процесу - рівності сторін. В даному випадку діє принцип - не зміг сформувати та подати наявні у тебе докази первинно за їх наявності, доказуй свої вимоги на підставі тих доказів, які маються в матеріалах справи. В той же час вимоги відповіді на відзив в частині первинного поданих доказів як належно поданих та переходу права вимоги до позивача від первинного кредитора суд приймає, оскільки вказані обставини підтверджуються наданими суду доказами, про що було зазначено у першому абзаці мотивувальної частини даного рішення. По-третє, вже вирішуючи наявний спір, суд встановлює, що відповідач грошові кошти від первинного кредитора отримав, про що він вказав у своєму відзиві. В той же час підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки відсутні докази переходу права вимоги до позивача від первинного кредитора, оскільки, як визначено у визначені термінів права вимоги до позивача за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року переходить до фактору після сплати ціни продажу, яка зазначена у п.п.3.3 зазначеного договору. У наданій суду додатковій угоді №12 від 27.10.2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року ціна продажу позивачем з власних мотивів замальована, що є його правом, однак при розгляді справи за наявності заперечень з боку відповідача без її вказівки не можливо встановити, чи дійсно вона склала 4100804,37 грн. Без підтвердження вказаного факту вважати договір факторингу з додатками до нього таким, який набрав сили в частині передання вимог до боржників з боку первинного позивача не можна, а відповідно відсутні підстави вважати, що позивач вказані вимоги набув. В цій частині суд погоджується з вимогами відповідача, викладеним у відзиві у повному обсязі. По-четверте, з наданого суду розрахунку заборгованості взагалі неможливо визначити яким чином і як нараховувалися відповідачу заборгованість до 27.10.2023 року, зокрема, за який період, чи були від нього оплати, і якщо так, то коли та як були зараховані вказані кошти у розрахунок заборгованості. Під час розгляду справ даної категорії позивач повинен не тільки заявити відповідну вимогу, а й надати відповідний розрахунок з початку дії відповідного договору (а суду наданий розрахунок виключно з 27.10.2023 року, тобто після переходу права вимоги), який суд при розгляді справи перевіряє на відповідність вимогам законодавства та укладеного договору, що впливає на можливість задоволення позовних вимог. Позивач вказану дію при поданні позову не зробив, відповідно відсутні підстави для задоволення позову в частині підтвердження вимог за договором позики (ануїтет) №74214121. Вказана обставина встановлюється судом та відповідачем як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог не заявлялася. Обов`язок подання доказів, зазначених судом, повністю покладається на позивача у справі при зверненні до суду. За відсутності доказів на підтвердження заявлених вимог в частині кожної дії (отримання кредиту, розрахунок заборгованості, перехід права вимоги відповідно до умов договору факторингу тощо) підстави для задоволення позову відсутні, оскільки не підтверджено як сам факт переходу права вимоги до позивача, так і відповідність нарахованого первинним кредитором боргу відповідно до умов договору позики (ануїтет) №74214121 від 05.02.2022 року. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed