Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Христюк В.М. звернувся з даним позовом до суду. Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів, а саме: з Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, інформацію щодо померлої [INFO] позичальника [PERSON] : довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою - [ADDRESS] станом на дату смерті; Шостої київської державної нотаріальної контори інформацію із спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , дата народження [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у разі заведення спадкової справи направити завірені належним чином копії матеріалів про всіх спадкоємців (про чинні заповіти, відмову від прийняття спадщини, усунення від спадщини, відомості про видані та отримані свідоцтва про право на спадщину після смерті вказаної особи, копії заяв осіб, які звернулись до нотаріуса про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини). Ухвалою від 07.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та витребувано письмові докази. Вивчивши матеріали цивільної справи, враховуючи, що від відповідача на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання», ухвалою суду від 03.05.2024 року здійснено перехід розгляду справи з порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 18.10.2024 року на адресу суду від Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністраціїна виконання ухвали суду від 07.11.2023 року надійшла інформація, що вказаний запит перенаправлено до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. 10.10.2024 року від Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] . Від Шостої київської державної нотаріальної контори на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.01.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого останній було відкрито кредитний ліміт на картковий рахунок 0,00 грн., у подальшому 06.12.2011 р. розмір кредитного ліміту становив 500 грн., 28.12.2011 р. кредитний ліміт було збільшено до 5 000 грн. та до 29.04.2021 року поступово збільшувався до 50 000 грн. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання перед позичальником у відповідності до ч.1 ст.1054 ЦПК України виконав. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 серпня 2021 року. Спадкоємцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , яка мала право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 12.08.2021 року. 26.04.2023 року банком була направлена претензія кредитора до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори та 10.05.2023 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до Шостої київської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи та 23.05.2023 року отримана відповідь, що спадкоємцем померлого позичальника є відповідач - [PERSON] . 20.06.2023 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого банк пред`явив свої вимоги, але відповідачем ніяких дій не було виконано. Станом на 12.08.2021 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 13.01.2011 року складає 36 019,52 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 13.01.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого останній було відкрито кредитний ліміт на картковий рахунок 0,00 грн., у подальшому 06.12.2011 р. розмір кредитного ліміту становив 500 грн., 28.12.2011 р. кредитний ліміт було збільшено до 5 000 грн. та до 29.04.2021 р. поступово збільшувався до 50 000 грн. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на Акціонерне Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 13.08.2021 року. 26.04.2023 року банком була направлена претензія кредитора до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори та 10.05.2023 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до Шостої київської державної нотаріальної контори за місцем заведення спадкової справи та 23.05.2023 року отримана відповідь, що спадкоємцем померлого позичальника є відповідач - [PERSON] . 20.06.2023 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого банк пред`явив свої вимоги, але відповідачем ніяких дій не було виконано. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідач [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до відповіді Шостої київської державної нотаріальної контори, 16 червня 2022 року за р.№3-137 видане свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] на ім`я [PERSON] , місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16. Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом ч.1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Право на захист є складовою суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до правових висновків наведених у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі №645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), а також у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 по справі №192/2761/14 (провадження № 61-4724св18.) «Зокрема відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим. Верховний Суд дійшов висновку, що застосування правила ст. 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Відповідно до ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту». Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк». Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved