Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

У червні 2024 року представник позивачів адвокат Ігнатенко С.В. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачам на праві часткової власності належить кватира за адресою: [ADDRESS] . 24.11.1997 року зазначена квартира була приватизована, про що видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 24.11.1997 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку зазначеної квартири після смерті [PERSON] . 14.02.2003 року [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». У зв`язку із повномасштабною російською агресією проти України, у період бойових дій у м. Маріуполь Донецької області, зазначена квартира, разом із правовстановлюючими документами на неї, були знищені. 08.05.2024 року Уманським РУП ГУНП у Черкаській області було відкрито кримінальне провадження № 12024250320000729 щодо знищення квартири та майна за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину не можливо. Враховуючи викладене, представник позивачів звертається до суду та просить визнати за [PERSON] право власності на 2\\3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,0 м2, житловою 27,8 м2, та визнати за [PERSON] право власності на 1\\3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,0 м2, житловою 27,8 м2. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 18.10.2024 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Ігнатенко С.В. письмово просили провести судове засідання за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради Бастрига С.М., який діє на підставі довіреності, письмово просив розгляд справи провести за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував, зазначив, що правом на подачу відзиву користуватися не буде. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 24.11.1997 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). Вказана квартира була приватизована, про що зроблено відповідний запис в реєстраційну книгу за № 3658 (а.с. 19). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 26). Після смерті [PERSON] , [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.06.1999 року державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори Колеснік Л.В. за реєстром № 3-642, на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідний запис про отримання свідоцтва про право на спадщину був внесений нотаріусом у саме свідоцтво про право на житло № [NUMBER] від 24.11.1997 року (а.с. 19). Таким чином, [PERSON] належить 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . 14.02.2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, відповідно [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 17). Через відсутність фактичного доступу до архівів, Маріупольська міська рада не має змоги видати дублікат свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням міського майна від 16.06.2006 року за № [NUMBER] , що підтверджується копією відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.01.2024 року (а.с. 20). Згідно відповіді КНП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість № 599 від 25.03.2024 року, оскільки первинні та інші документи не було вивезено із зони бойових дій м. Маріуполь Донецької області, надати відповідь щодо відомостей про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] не має можливості (а.с. 20). Уманським РУП ГУНП у Черкаській області було відкрито кримінальне провадження № 12024250320000729 від 08.05.2024 року щодо знищення квартири та майна за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з ЄРДР (а.с. 21-22). Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 18.02.2022 року ФОП [PERSON] , загальна площа квартири за адресою: [ADDRESS] , складає 49 м2, житлова 27,8 м2 (а.с. 28-32). Через відсутність доступу до реєстру приватизації, Маріупольська міська рада не має змоги видати дублікат свідоцтва про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 08.11.2024 року. Надаючи правову оцінку фактичним відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Положеннями ст.\~316\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будьякі дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав Згідно ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Статтею 8\~Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом, правовстановлюючі документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було втрачено, на теперішній час отримати дублікат не виявляється можливим через окупацію міста Маріуполь Донецької області. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи обставини справи, а також те, що позивачі на теперішній час позбавлені можливості відновити оригінал чи отримати дублікат правовстановлюючого документу на належне їм нерухоме майно, суд дійшов висновку, що права позивачів підлягають захисту, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки представник позивача не просила стягнути судові витрати із відповідача, суд вважає за можливе судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. покласти на позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved