Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову позивач вказував, що наказом (розпорядженням АТ «Українська залізниця» № 791/ос від 10.04.2019 [PERSON] було прийнято на роботу з 11.04.2019 на посаду «начальник сектору безпеки у філії «Центр забезпечення виробництва» Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» за безстроковим трудовим договором. 18.09.2020 позивача було звільнено на підставі сфальсифікованого документу, по факту чого відкрито кримінальне провадження за № 12021105050000491, а також було подано заяву до суду щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа (756/14178/20). В ході судового розгляду зазначеної справи від АТ «Укрзалізниця» [PERSON] надійшла пропозиція щодо поновлення його на рівнозначній посаді за умови, якщо він відмовиться від подальшого розгляду справи в суді та напише заяву щодо залишення його заяви без руху, що він і зробив. Далі позивачу було запропоновано написати заяву щодо прийняття на роботу, однак уже на умовах строкового договору, який суперечить як його інтересам та і законодавству. Наказом (розпорядженням) про прийняття на роботу № 1370/ос від 04.06.2021 [PERSON] прийняли на посаду менеджера за строковим договором, фактично не залишивши вибору - він мав би або погоджуватись за запропоновані умови, або ж залишитись без роботи. Станом на той час була Пандемія коронавірусної хвороби, через що було досить важко знайти роботу, а тому в нього не було варіанту аніж погодитись на умови, що пропонують, хоча позивач усвідомлював, що строковий договір суперечить його інтересам. Відповідно до розпорядження [PERSON] був прийнятий на посаду менеджера управління безпеки у філіях на період з 07.06.2021 по 08.06.2022 за Трудовим договором №263-2021 від 04.06.2021. Додатковою угодою № 1 до трудового договору від 04.06.2021 №263-2021 від 03.06.2022 до договору були внесені зміни, а саме були внесені зміни до п. 7.1. розділу 7 «Строк дії та інші умови» Трудового договору, виклавши такий у наступній редакції: «7.1. Цей Договір діє з 07.06.2021 до 08.12.2022 включно». Додатковою угодою № 2 до трудового договору від 04.06.2021 №263-2021 від 07.12.2022 до договору були внесені зміни, а саме були внесені зміни до п. 7.1. розділу 7 «Строк дії та інші умови» Трудового договору, виклавши такий у наступній редакції: «7.1. Цей Договір діє з 07.06.2021 до 08.12.2023 включно». В період з 02.12.2023 по 08.12.2023 [PERSON] перебував на лікарняному, про що 02.12.2023 було створено медичний висновок про непрацездатність: ТА8Р-4Е7Н-КЕСВ-МРАК, який 05.12.2023 було продовжено до 08.12.2023, медичний висновок про непрацездатність: В7НЕ-75Н2-ТЕ5Х-С2ЕА. Наказом № 2314/ос від 05.12.2023 позивача було звільнено з 08.12.2023. Тобто в час, коли він перебував на лікарняному. Крім того, попри наказ по звільнення від 08.12.2023, позивачу надіслали запрошення на засідання робочої групи за напрямом «Закупівля матеріалів для ремонту і експлуатації», яке відбулось 11.12.2023 о 10:15 в залі засідань проспект Повітрофлотський 17Б, та зобов`язали його бути присутнім. Посилаючись на те, що встановлення строку дії трудового договору є недійсним, оскільки суперечить вимогам статті 23 КЗпП України, тому, що характер та умови роботи, яку він виконував не є тимчасовим та має постійний характер і законом не передбачено укладення строкового трудового договору для посади, яку він обіймав, тому зазначений трудовий договір укладений на невизначений строк, у зв`язку з чим наказ від 05.12.2023 №2314/ос є незаконним і підлягає скасуванню. На підставі викладеного, позивач просив скасувати наказ АТ «Українська залізниця» № 2314/ос від 05.12.2023 про припинення трудового договору; негайно поновити [PERSON] на посаді менеджера управління з безпеки у філіях Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця»; стягнути з АТ «Укрзалізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення 08.12.2023 по день винесення рішення у справі. Ухвалою судді від 10.01.2024 у справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.02.2024 представником позивача - адвокатом Дрижаковою Д.Ю. до суду було подано клопотання про уточнення позовних вимог. Відповідно до протоколу судового засідання від 13.03.2024 клопотання про уточнення позовних вимог залишено без розгляду, оголошено перерву для підготовки представником позивача належним чином оформленого клопотання про уточнення позовних вимог. 20.03.2024 представником позивача - адвокатом Дрижаковою Д.Ю. до суду було подано клопотання про уточнення позовних вимог та копію уточненої позовної заяви, відповідно до якої представник позивача просив суд: визнати трудовий договір № 263-2021 від 04.06.2021, який було укладено між АТ «Українська залізниця» та [PERSON] таким, що укладено безстроково; визнати наказ АТ «Українська залізниця» № 2314/ос від 05.12.2023 про припинення трудового договору незаконним; скасувати наказ АТ «Українська залізниця» № 2314/ос від 05.12.2023 про припинення трудового договору; негайно поновити [PERSON] на посаді менеджера управління з безпеки у філіях Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця»; стягнути з АТ «Укрзалізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення 08.12.2023 по день винесення рішення у справі: 04.04.2024 від представника відповідача АТ «Укрзалізниця» - Лазаренко В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів того, що трудовий договір № 263-2021 від 04.06.2021 укладено поза волею позивача, а його умови не були погоджені сторонами. Так, зазначений трудовий договір було укладено за ініціативи позивача і в його інтересах, згідно з вимогами чинного законодавства, твердження позивача про недійсність пункту 7.1 Трудового договору є безпідставними, оскільки наявність підпису під спірним договором свідчить про його волю та згоду з усіма умовами договору. Про те, що трудовий договір укладено в інтересах позивача свідчить його заява про прийняття на посаду менеджера управління з безпеки у філіях Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору строком з 07.06.2021 до 08.06.2022 виключно за обставинами особистого характеру. Трудовий договір № 263-2021 від 04.06.2021 не є контрактом у розумінні ч. 3 ст. 21 КЗпП України, що випливає зі змісту цього договору. Умови п. 1.1. та 7.1. Трудового договору № 263-2021 від 04.06.2021 не суперечать вимогам ст. 23 КЗпП України та не погіршують становище працівника порівняно з законодавством України про працю. Таким чином, спірний трудовий договір укладено на визначений строк при наявності умови, передбаченої частиною 2 статті 23 КЗпП України. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання цього договору таким, що укладено безстроково. Крім того, наказ АТ «Українська залізниця» від 05.12.2023 № 2314/ос про звільнення позивача був виданий у відповідності до вимог законодавства, а саме згідно із п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. [PERSON] , використовуючи відсутність на філії «ЦЗВ» інформації про його звільнення 08.12.2023 станом на ранок 11.12.2023, вчинив спробу інсценувати продовження дії трудового договору № 263-2021. Разом з цим, АТ «Українська залізниця» ще 05.12.2023 поставило вимогу про звільнення позивача 08.12.2023 у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору. При цьому АТ Українська залізниця» не мало і не має наміру продовжувати трудові відносини з позивачем. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив про відмову в задоволенні позову. 27.05.2024 представником позивача - адвокатом Дрижаковою Д.Ю. до суду було подано відповідь на відзив. 12.06.2024 представником позивача - адвокатом Дрижаковою Д.Ю. до суду було подано відповідь на заперечення. 21.06.2024 представником відповідача АТ «Укрзалізниця» - Лазаренко В.В. до суду було подано заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Дрижакова Д.Ю. позов підтримали, просили про його задоволення. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» Лазаренко В.В. проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що наказом (розпорядженням) № 791/ос від 10.04.2019 [PERSON] було прийнято на роботу з 11.04.2019 на посаду начальника сектору безпеки у філії «Центр забезпечення виробництва», тип договору: безстроковий (т. 1 а.с. 14). Відповідно до наказу (розпорядженням) АТ «Укрзалізниця» № 935/ос від 29.04.2021 [PERSON] було прийнято на роботу з 05.05.2021 до 06.05.2022 на посаду менеджера управління проведення перевірок та форензік розслідувань Офісу безпеки АТ «Укрзалізниця»; підстава заява [PERSON] , подання від 27.04.2021 № ЦЦБ-12/2255, трудовий договір від 29.04.2021 № 210-2021; тип договору: строковий (т. 1 а.с.16-20). 04.06.2021 [PERSON] подав до АТ «Укрзалізниця» заяву, відповідно до якої позивач просив призначити його на посаду менеджера з управління безпеки у філіях Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 07.06.2021 до 08.06.2022 у зв`язку із обставинами особистого характеру (т. 1 а.с. 180). На підставі вказаної заяви 04.06.2021 між [PERSON] та АТ «Укрзалізниця» укладено строковий трудовий договір від № 263-2021 (т. 1 а.с. 22-25). Відповідно до п. 1.1. даного договору, договір укладено відповідно до ст. 23 КЗпП України та є таким, що укладається на визначений строк, встановлений за погодженням старів та в інтересах працівника та за його заявою до 08.06.2022. Цей договір не є контрактом у розумінні ч. 3 ст. 21 КЗпП України. Згідно п. 7.1. договору, він діє з 07.06.20221 до 08.06.2022 включно. Пунктом 7.2. встановлено, що договір набуває чинності з моменту погодження сторонами усміх умов договору шляхом його підписання сторонами. Підписання договору сторонами свідчить про наявність їх волевиявлення та про їх згоду з усіма умовами цього договору. Відповідно до наказу(розпорядженням) АТ «Укрзалізниця» № 1370/ос від 04.06.2021 [PERSON] було прийнято на роботу з 07.06.2021 до 08.06.2022 на посаду менеджера управління з безпеки у філіях Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця»; підстава: заява [PERSON] , подання від 31.05.2021 № ЦЦБ-12/2654, трудовий договір від 04.06.2021 № 263-2021; тип договору: строковий (т. 1 а.с. 21). Додатковою угодою № 1 від 03.06.2022 до Трудового договору № 263-2021 від 04.06.2021 пункт 1.1. викладено у наступній редакції: «1.1. Цей договір укладено відповідно до ст. 23 КЗпП України та є таким, що укладається на визначений строк, встановлений за погодженням старів та в інтересах працівника та за його заявою до 08.12.2022. Цей договір не є контрактом у розумінні ч. 3 ст. 21 КЗпП України» та внесено зміни до пункту 7.1. розділу 7 «Строк дії та інші умови» Трудового договору, виклавши такий у наступній редакції: «7.1. Цей договір діє з 07.06.20221 до 08.12.2022 включно. Строк дії цього Договору встановлений за погодженням Сторін.» (т. 1 а.с. 26). Наказом АТ «Укрзалізниця» від 03.06.2022 № 648/ос уведена в дію додаткова угода № 1 від 03.06.2022 до Трудового договору № 263-2021 від 04.06.2021, укладеного з [PERSON] , менеджером управління з безпеки у філіях Апарату директора з економічної безпеки та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця», та внесено зміни до наказу від 04.06.2021 № 1370/ос замінивши слова «з 07.06.2021 до 08.06.2022» словами «з 07.06.2021 до 08.12.2022». З цим наказом [PERSON] був ознайомлений 07.06.2022 (т. 1 а.с. 193). 01.12.2022 [PERSON] подав до АТ «Укрзалізниця» заяву, відповідно до якої позивач просив внести зміни до п. 7.1. його трудового договору від 04.06.2021 № 263-2021 в частині строку дії встановивши його з 07.06.2021 до 08.12.2023 включно в його інтересах у зв`язку з обставинами особистого характеру (т. 1 а.с. 190). Додатковою угодою № 2 від 07.12.2022 до Трудового договору № 263-2021 від 04.06.2021 пункт 1.1. викладено у наступній редакції: «1.1. Цей договір укладено відповідно до ст. 23 КЗпП України та є таким, що укладається на визначений строк, встановлений за погодженням старів та в інтересах працівника та за його заявою до 08.12.2023. Цей договір не є контрактом у розумінні ч. 3 ст. 21 КЗпП України» та внесено зміни до пункту 7.1. розділу 7 «Строк дії та інші умови» Трудового договору, виклавши такий у наступній редакції: «7.1. Цей договір діє з 07.06.20221 до 08.12.2023 включно. Строк дії цього Договору встановлений за погодженням Сторін.» (т. 1 а.с. 27). Наказом АТ «Укрзалізниця» від 07.12.2022 № 2238/ос уведена в дію додаткова угода № 2 від 07.12.2022 до Трудового договору № 263-2021 від 04.06.2021, укладеного з [PERSON] , менеджером управління з безпеки у філіях Апарату директора з економічної безпеки та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця», та внесено зміни до наказу від 04.06.2021 № 1370/ос замінивши слова «з 07.06.2021 до 08. 12.2022» словами «з 07.06.2021 до 08.12.2023». З цим наказом [PERSON] був ознайомлений (т. 1 а.с. 194). 08.12.2023 на підставі наказу (розпорядження) АТ «Укрзалізниця» №2314/ос від 05.12.2023 [PERSON] звільнений з посади менеджера управління з безпеки у філіях Апарату директора з економічної безпеки та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 33). За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 607/18957/18. Тобто, чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового договору. Закінчення строку трудового договору припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Зазначений висновок узгоджується з висновком, викладеним у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 369/7704/18, від 31 липня 2020 року у справі № 757/34139/18-ц. Суд установив, що під час укладення трудового договору сторони узгодили строк дії трудового договору - з 07.06.2021 до 08.12.2023 включно (пункт 7.1. трудового договору з врахуванням додаткових угод), а також умови про те, що договір припиняється, зокрема, у зв`язку із закінченням строку його дії (пункти 7.2., 7.2.2. трудового договору). Таким чином, волевиявлення [PERSON] на укладення строкового трудового договору підтверджується його заявою від 04.06.2021, особистими підписами позивача на кожній сторінці трудового договору, в якому зазначений строк його дії, а також на виданому на підставі укладеного трудового договору наказі роботодавця, в якому вказано, що працівника прийнято на роботу на умовах строкового трудового договору із зазначенням відповідного строку його дії, з яким позивача ознайомлено під підпис, підписами на додаткових угодах. Укладаючи строковий трудовий договір та додаткові угоди до нього позивач знав і чітко розумів, що 08.12.2023 буде останнім днем його роботи. Протягом дії трудового договору [PERSON] не оскаржував його умови з підстав порушення його трудових прав, не просив визнати недійсним трудовий договір або окремі його пункти, та не ініціював внесення змін та доповнень до положень трудового договору, що свідчить про погодження позивача з умовами цього договору, зокрема щодо його строковості. При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що строковий трудовий договір він підписував під тиском посадових осіб відповідача або його волевиявлення на момент укладання цього договору не відповідало його внутрішній волі або що він не усвідомлював значення договору чи перебував у хворобливому стані та адекватно не оцінював свої дії. Враховуючи вищезазначене, вимога позивача про визнання трудового договору таким, що укладено безстроково є безпідставною. Стосовно доводів позивача, що 08.12.2023 він перебував на лікарняному, а звільнення у період тимчасової непрацездатності дозволяється лише у випадку, коли звільнення відбулося за ініціативою працівника, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (п. 2, 3 ст. 23) , крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Звільнити працівника у зв`язку з закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у ст. 40,41 КЗпП України. Якщо не припинити трудові відносини у зв`язку з закінченням їх строку дії, то наберуть чинності положення ст. 39-1 КЗпП України. У цьому випадку дія строкового трудового договору вважатиметься продовженою на невизначений строк. Тому, наказ АТ «Укрзалізниця» №2314/ос від 05.12.2023 про звільнення [PERSON] , не суперечить чинному законодавству. Враховуючи, що в день звільнення позивач не працював (перебував на лікарняному), в цей день АТ «Укрзалізниця» було позбавлено можливості вручити йому особисто копію наказу про звільнення, тому АТ «Укрзалізниця» листом № ЦЦУП-13/488 від 08.12.2023 направило на адресу позивача копію наказу від 05.12.2023 № 2314/ос про припинення трудового договору (вказаний лист був повернутий на адресу АТ «Укрзалізниця» без вручення у зв`язку з закінченням терміну зберігання) (т. 1 а.с. 198-200). Крім цього, АТ «Укрзалізниця» 08.12.2023 здійснило ознайомлення [PERSON] з наказом про припинення дії трудового договору усіма можливими засобами, а саме: шляхом здійснення телефонних дзвінків, направлення листів через національного оператора зв`язку «Укрпошта», меседжерами Telegram та Viber, направленням повідомлення на особисту електронну пошту [INFO] , що підтверджується листом № ЦПК-19-24/292 від 14.03.2024 та витягами листування (скріншотами) (т. 1 а.с. 201-207). Проте, 11.12.2023, 12.12.2023 та 15.12.2023, після звільнення позивача, на адресу АТ «Укрзалізниця» надійшли листи [PERSON] про зміну відомостей щодо мобільних номерів та адреси електронної пошти(т. 1 а.с. 209-211). Копія наказу про звільнення [PERSON] була отримана ним особисто 12.12.2023 (т. 1 а.с. 33). Враховуючи вищезазначене, зважаючи на те, що станом на дату видачі наказу про звільнення позивач перебував на лікарняному, відповідачем було вчинено всі необхідні заходи для забезпечення своєчасної видачі копії наказу про звільнення позивачу, тому звільнення було проведено у відповідності до вимог трудового законодавства України. Не отримання [PERSON] вказаних документів та їх повернення відповідачу без вручення адресату, а також зміна контактних даних (про яку відповідач довідався вже після видачі наказу) не свідчить про порушення АТ «Укрзалізниця» ст. 47 КЗпП України. Стосовно твердження позивача, що 11.12.2023 АТ «Укрзалізниця» зобов`язало позивача відпрацювати один день після звільнення. Судом встановлено, що трудові відносини між АТ «Укрхалізниця» та [PERSON] були припинені 08.12.2023, що підтверджується наказом № 2314/ос від -5.12.2023 та табелем обліку робочого часу за грудень 2023 року (т. 1 а.с. 218). Електронне повідомлення про звільнення позивача адміністратору домена [INFO] надійшло 07.12.2023 о 13.56 (т. 1 а.с. 213). 09.12.2023 о 00:00 автоматично заблокований обліковий запис [PERSON] в апараті управління (м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5). Вказане підтверджується листом Департаменту з корпоративної безпеки АТ «Укрзалізниця» та скриншотом інформації з облікового запису позивача (т. 1 а.с. 212). На наступний робочий день після звільнення - 11.12.2023 о 14:25 - заблоковано обліковий запис buravel.v.m в системі електронного документообігу АТ «Укрзадізниця» (т. 1 а.с. 215-216). Та обставина, що 11.12.2023 [PERSON] знаючи про те, що строк дії його трудового договору закінчився 08.12.2023, не маючи додаткової угоди про продовження строку дії трудового договору після 08.12.2023, користуючись тією обставиною, що працівники «ЦЗВ» не знали про припинення з ним трудового договору (т. 1 а.с. 219-221), самовільно, не будучи працівником АТ «Укрзалізниця» зайшов до приміщення АТ «Укрзалізниця», розташованого за адресою м. Київ, пр-т Повітрофлотський 17-б, і скориставшись тим, що на ранок 11.12.2023 не був заблокований його обліковий запис, відкритий у філії «ЦЗВ», здійснив несанкціонований вхід в систему документообігу АТ «Укрзалізниця» Megapolis. Дані обставини свідчать лише про те, що [PERSON] , таким чином, намагався створити враження, що трудові відносини тривають. Отже, роботодавець, звільнивши позивача у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, діяв у межах та у відповідності до норм чинного трудового законодавства, а позивач не довів порушення відповідачем вимог законодавства під час його звільнення. Таким чином, трудовий договір № 263-2021 від 04.06.2021 носить строковий характер, а також положення пункту 6.2.2. трудового договору, відповідно до якого цей договір припиняється, зокрема, у зв`язку із закінченням строку дії договору, та положення пункту 7.1. трудового договору (з врахуванням додаткових угод до договору), яким визначено строк його дії - до 08.12.2023, а також, враховуючи що чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового договору, є підставами вважати, що звільнення позивача відповідно до положень пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку дії строкового трудового договору і є таким, що відповідає вимогам закону. У зв`язку із наведеним, відсутні й правові підстави для задоволення позову про визнання трудового договору таким, що укладено безстроково, визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За положеннями ч. 2-4 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed