Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Позивач Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09.08.2023 року до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення від КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 2» про те, що згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, сектором ювенальної превенцїї Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 08.08.2023 року була доставлена малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] . Дитина була виявлена за адресою: [ADDRESS] , біля 13-го під`їзду без нагляду дорослих. Інспектором сектору ювенальної превенції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було прийнято рішення щодо тимчасового вилучення дитини та її доставки до КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 2» з метою медичного обстеження. 25.08.2023 року Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації малолітнього [PERSON] , [INFO] , було тимчасово влаштовано до Київського міського центру соціальної підтримки дітей та сімей Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), де дитина перебуває по теперішній час. Відповідно до інформації Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.08.2023 № 1905/33.3-80 запис про народження [PERSON] , [INFO] , відсутній. Батьками дитини 06.09.2023 року здійснено реєстрацію народження дитини відповідно до частини першої статті 126 Сімейного кодексу України та присвоєно прізвище дитині « [INFO] ». 08.09.2023 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як такого, що опинився в складних життєвих обставинах. Батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , не має зареєстрованого місця проживання/перебування. Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Батьки дитини проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 08.08.2023 року до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домаш нього арешту за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 111-1 КК України. Як зазначає позивач, з батьками дитини, [PERSON] та [PERSON] , спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було проведено профілактично-виховну роботу, в ході якої ознайомлено з законодавством України щодо обов`язків батьків по утриманню, вихованню, навчанню дітей, та під їх підпис попереджено про адміністративну, кримінальну відповідальність за ухилення від виконання обов`язків. Надано вичерпну консультацію щодо підстав та порядку повернення дитини до біологічної родини. За сприянням Служби у справах дітей та сім 'ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації батьки малолітньої дитини почали проходити курси з підвищення батьківського потенціалу та працювати з психологом Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб. Відповідачі пройшли курс навчання «Розвиток батьківського потенціалу, турбота поряд» на базі Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб з 30.08.2023 року по 25.10.2023 року, загальним обсягом 9 занять, а також відвідали 5 консультацій психолога. Згідно вироку Деснянського районного суду міста Києва від 03.10.2023 року, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 436-2, частиною третьою статті 436-2 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. В силу статті 75 КК України [PERSON] звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Згідно інформації Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб за час роботи в рамках соціального супроводу сім`ї з батьками малолітньої дитини, постійно проводились бесіди щодо створення комфортних та безпечних умов для проживання дитини, надавались рекомендації щодо підтримки порядку та чистоти в помешканні, проводились бесіди щодо вирішення питання із працевлаштуванням та спроможності батьків забезпечувати дитину всім необхідним. Наголошувалось на обов`язковість відвідування сина в Київському міському центрі соціальної підтримки дітей та сімей Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 24.11.2023 року було здійснене соціальне відвідування за адресою проживання батьків: [ADDRESS] , та встановлено, що помешкання потребує ремонту, відсутнє водопостачання та електроенергія. Згідно інформації Київського міського центру соціальної підтримки дітей та сімей Служби у справах дітей та сім 'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) малолітнього [PERSON] , [INFO] , з моменту влаштування ніхто не відвідував. Відповідачам спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації направлено листи з проханням до 15.04.2024 року повідомити про свої наміри щодо повернення малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , до біологічної родини. Жодної інформації від батьків дитини до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної не надходило. Номери мобільних телефонів ( [NUMBER] ; [NUMBER] ), які вказували в своїх поясненнях батьки малолітнього Данила, знаходяться поза межами досяжності. Відповідач [PERSON] відносно п`яти старших дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківських прав. Станом на 30.04.2024 року батьки дитини не вжили відповідних заходів для повернення до біологічної родини малолітнього [PERSON] , [INFO] . 02.05.2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації розглянуто питання щодо надання до суду висновку про позбавлення батьківських прав матері [PERSON] та батька [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідачі належним чином повідомлені про дату та час засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, проте на засідання не з`явились, причини своєї неявки не повідомили. На думку позивача, зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьками, свідомого нехтування ними своїх батьківських обов`язків. Одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було рекомендовано органу опіки та піклування внести пропозиції до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо надання висновку до суду про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та надання доручення Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Орган опіки та піклування дійшов висновку, що батьки свідомо нехтують своїми обов`язками, ухиляються від виховання та навчання дитини, не проявляють щодо неї батьківської турботи, не цікавляться її життям та здоров`ям, не утримують матеріально. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 31.05.2024 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання. 11.09.2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи, а також просить розглянути справу в її відсутність. В судове засідання відповідачі не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись за адресою реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик та відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст. 280 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, проти чого не заперечувала представник позивача в своїй заяві. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . 09.08.2023 року до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення від КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 2» про те, що згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, сектором ювенальної превенцїї Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 08.08.2023 року була доставлена малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] . Згідно вищевказаного акту, дитина була виявлена за адресою: [ADDRESS] , біля 13-го під`їзду без нагляду дорослих. Інспектором сектору ювенальної превенції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було прийнято рішення щодо тимчасового вилучення дитини та її доставки до КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 2» з метою медичного обстеження. 21.08.2023 року відповідачем [PERSON] та 06.09.2023 року відповідачем [PERSON] надано письмові пояснення представникам Служби щодо невиконання ними батьківських обов`язків та попередження їх про наслідки такого невиконання. З 31.08.2023 року дитина влаштована та постійно перебуває в Київському міському центрі соціальної підтримки дітей та сімей, за час перебування в закладі дитину ніхто не відвідував, про що свідчить лист Центру від 12.03.2024 року № 069018-92. 08.09.2023 року малолітню дитину було поставлено на облік у Службі у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до інформації Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.08.2023 № 1905/33.3-80 запис про народження [PERSON] , [INFO] , відсутній. Батьками дитини 06.09.2023 року здійснено реєстрацію народження дитини відповідно до частини першої статті 126 Сімейного кодексу України та присвоєно прізвище дитині « [INFO] ». З листа Деснянського районного у м.Києві Центру соціальних служб від 08.04.2024 року № 10233-459 вбачається, що сім`я відповідачів перебуває під соціальним супроводом центру відповідно до рішення УПСЗН ДРДА від 28.08.2023 року з приводу повернення на своє утримання та виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] . За час роботи в рамках соціального супроводу сім`ї з чоловіком та жінкою проводились бесіди щодо створення комфортних та безпечних умов для проживання дитини, надавались рекомендації щодо підтримання порядку та чистоти в помешканні, проводились бесіди щодо вирішення питання із працевлаштуванням та спроможності батьків забезпечувати дитину всім необхідним. Відповідачі пройшли курс навчання «Розвиток батьківського потенціалу, турбота поряд» на базі Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб з 30.08.2023 року по 25.10.2023 року, загальним обсягом 9 занять, а також відвідали 5 консультацій психолога. 24.11.2023 року було здійснено соціальне відвідування за адресою проживання чоловіка та жінки: [ADDRESS] . В помешканні на той час трохи прибрали, речі систематизували, кімнату, де мешкала дитина, звільнили від зайвого. Була потреба в ремонті, відсутня гаряча вода та електроенергія. З відповідачами неодноразово проводились бесіди щодо необхідності з`явитись в Службу для надання пояснень з приводу вирішення питання про подальшу долю дитини, наголошувалось на обов`язковості систематичного відвідування сина в закладі. 12.03.2024 року з [PERSON] було обговорено подальші дії в рамках співпраці з центром, жінка пообіцяла прийти та обговорити проблемні питання із спеціалістом, а також записатись до психолога, проте 08.04.2024 року жінка не з`явилась. З 22.03.2024 року члени сім`ї на зв`язок із спеціалістом не виходять. Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 03.10.2023 року, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 436-2, частиною третьою статті 436-2 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. В силу статті 75 КК України [PERSON] звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Згідно висновку від 23.05.2024 року № 102-2331, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи на те, що відповідачі жодним чином не приймають участі у житті дитини, нехтують покладеними на них обов`язками, матеріально дитину не забезпечують, не проявляють до неї жодного інтересу, повністю самоусунулись від виконання батьківських обов`язків. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції, про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція прав людини) (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»). Європейський суд у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Також, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків». ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми. Так, згідно висновку від 23.05.2024 року № 102-2331, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Суд погоджується з даним висновком та зазначає, що після передання дитини до Центру жодний дій, спрямованих на виконання батьківських обов`язків, відповідачами вчинено не було. Суд зауважує і на те, що з моменту вилучення дитини та до моменту розгляду справи по суті минуло більше року. Суд також звертає увагу на те, що відповідачі відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів на заперечення вимог позивача не надали, з будь-якими клопотаннями за весь період часу не звертались, що свідчить про їх байдуже ставлення як до результатів розгляду справи, так і до долі дитини. Відтак, відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу того, що вони виконують свої батьківські обов`язки або не можуть їх виконувати з поважних причин. Таким чином, аналізуючи встановлені вище обставини в сукупності з наведеними правовими нормами, суд приходить до висновку про те, що відповідачами свідомо обрано такі життєві умови, за якими їх участь у вихованні дитини є взагалі відсутньою, що в свою чергу свідчить про їх ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. При цьому суд звертає увагу на те, що відсутні будь-які докази того, що з боку позивача відповідачам створювались будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною. Відтак, суд вважає встановленим той факт, що відповідачі з 31.08.2023 року не брали та не беруть участі у вихованні дитини, не відвідують її, не піклуються про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечують матеріально, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання. Вищевказані встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідачі фактично не виконують свої батьківські обов`язки майже рік відносно малолітньої дитини, суд приходить до висновку про застосування до відповідачів крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачі від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ухиляються, нехтують батьківськими правами, не піклуються про дитину, не вживають заходів для вирішення питання виконання батьківських обов`язків по її вихованню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі по 1211,20 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved