Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

06 лютого 2024 року представник позивача адвокат Кабанова Т.І., діючи в інтересах позивача [PERSON] , звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Від спільного шлюбу у сторін народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] . З вересня 2022 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинено, відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає подальше збереження шлюбних відносин та сім`ї неможливим. Також позивачем заявлено вимогу про встановлення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки він мешкає окремо з донькою [PERSON] з 14.06.2023 року по теперішній час. [PERSON] , як батько своєї малолітньої доньки, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з ним. Ухвалою судді від 26 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 11 березня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання, залучено до участі у справі третю особу. Ухвалою судді від 09 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Кабанова Т.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Зазначила, що дитина прописана та мешкає разом з батьком та наразі спору з приводу проживання дитини немає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу та не проти щоб дитина проживала з батьком, оскільки дитина зараз проживає разом з батьком, а вона живе зі старшим сином та забрати доньку поки не може. Між ними немає спору про місце проживання доньки. Представник третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті Кривому Розі Ради головний спеціаліст служби у справах дітей Крещук А.С. у судове засіданні не з`явилась 17.09.2024 року подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, просив прийняти рішення на розсуд суду. Вислухавши сторони, дослідивши докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що 19.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 541, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва серії [NUMBER] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , яка народилась [INFO] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 256 зареєстрований Центрально-міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2023/004438860 від 14.06.2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 14.06.2023 року. Відповідно до довідки виданої ЖК «Рассвет-43» від 22.01.2024 року [PERSON] та його донька [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] з 14.06.2023 року по теперішній час, що підтверджено підписами свідків. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання виданої ЖК «Рассвет-43» від 22.01.2024 року в ході обстеження умов проживання мешканця будинку [ADDRESS] [PERSON] встановлено, що наявні уся побутова техніка для проживання, квартира мебльована, всі санітарні умови відповідають проживанню в даній квартирі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги ч.1 ст. 55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження... є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом - ч.3, та ч.4 ст. 56 СК України. Статтями 105 ч.3, 110, 112Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду після з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, при цьому суд бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України). З матеріалів справи вбачається, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, та їх малолітньої дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач клопотання про відновлення дошлюбного прізвища не заявила. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини з позивачем, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Положеннями ч. 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. Суд встановив, що сторони досягли згоди про місце проживання дитини, що між сторонами відсутній спір стосовно цього. Крім того, за ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У даному випадку жодна особа не порушує, заперечує чи оспорює права позивача на проживання з нею дітей. Так, в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року №200/952/18 зазначено, що суд, у разі відсутності спору між сторонами, може, а не зобов`язаний, визначити місце проживання дитини. Разом з цим, ст. 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради було надано висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] від 12.09.2024 року, у якому зазначено, що батько та донька проживають разом за адресою [ADDRESS] , а матір дитини у своїй письмовій заяві зазначила, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком, отже спір між батьками у вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] відсутній. У відповідності до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Положеннями ст. 161 СК України, передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В контексті наведених вище аргументів позивача, суд вважає необхідним зазначити, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору, в іншому випадку відсутні підстави для задоволення таких вимог. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. Суд встановив, що дитина проживає разом із батьком, між батьками досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, вони піклуються про доньку, забезпечують її всіма необхідними умовами для виховання, розвитку і навчання. У зв`язку із чим, суд не вбачає спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняє дії, які б свідчили про порушення прав позивача, не визнає чи оспорює право дитини проживати разом з батьком. Той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір і вказані обставини підлягають перевірці судом. Тому, за відсутності між сторонами спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги в частині визначення місця проживання дитини. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача.

Outcome: approved