Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Сердюк Р.В. в інтересах позивачки 10.04.2024 засобами поштового листування звернувся до суду із зазначеним позовом, просить визначити позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тривалістю шість місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили. За змістом позовної заяви між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання від 15.02.2008, відповідно якого остання передала у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , за що [PERSON] зобов`язувалася довічно повністю утримувати [PERSON] , забезпечуючи її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою та зберігаючи в її безкоштовному довічному користуванні повністю квартиру. [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] вважала себе її спадкоємцем за законом четвертої черги, оскільки вони проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З метою реалізації своїх спадкових прав, остання звернулась до приватного нотаріуса для заведення спадкової справи, після чого тимчасово виїхала до Польщі, а ведення вище вказаної спадкової справи доручила [PERSON] , надавши їй, як довіреній особі документи, які залишилися після смерті [PERSON] .. При підготовці для подання нотаріусу додаткових документів, у переглянутій частині паперів, які залишилися після смерті спадкодавця, [PERSON] виявила копію заповіту від 03.06.1999, складеного [PERSON] , на все належне їй майно, на ім`я позивачки. Копію виявленого заповіту, [PERSON] листом від 05.04.2024 направила нотаріусу та позивачці. Таким чином, за вищевказаних обставин позивачка дізналася про заповіт, складений на її ім`я спадкодавицею тільки на початку квітня 2024 року, а саме 08.04.2024, коли особисто отримала лист від [PERSON] , яка займалася спадковою справою на підставі довіреності та до якого була додана копія заповіту. В той же час, відповідно до тверджень, висловлених у позовній заяві, позивачка не може реалізувати свої спадкові права за заповітом, оскільки вона пропустила 6-й місячний строк на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , про який не знала. Стороною позивача наголошено, що відповідачка є спадкоємцем четвертої черги за законом, про що зазначала, звертаючись до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини, зазначала про свою доньку (позивачку) яку також просила закликати до спадщини за законом. Зазначене свідчить про те, що відповідачка також не була обізнана про вищевказаний заповіт. Враховуючи наведене, відсутність інших спадкоємців, окрім відповідача, представник позивачки, діючи в інтересах довірительки, із посиланням на приписи ст.1223 ЦК України, просить задовольнити позов у визначений спосіб. Ухвалою судді від 22.04.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Виклик відповідачки у справі здійснено через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання. Судом визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз`яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. Судом роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України також роз`яснено, що у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Ухвалою суду від 30.05.2024 клопотання сторони позивача про витребування доказів задоволено. В порядку витребування доказів зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Карташової Тамари Михайлівни надати до суду належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи, заведеної 01.02.2024 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . 08.08.2024 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя постановлено ухвалу, якою цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про надання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, - передано на розгляд Селидівського міського суду Донецької області. 17.09.2024 Запорізьким апеляційним судом прийнято постанову, якою апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді від 30.09.2024 постановлено продовжити розгляд цивільної справи зі стадії підготовчого засідання. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви не подано. Сторони в підготовче засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Сердюк Р.В. відповідно до заяви поданої через систему «Електронний суд», вх.№ЕС-38895/24-Вх. від 13.11.2024, просить розглянути справу за його та його довірительки відсутності із врахуванням визнання позову відповідачкою. Відповідачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Харьков В.О., відповідно до заяви, поданої через систему «Електронний суд», вх.№ЕС-38573/24-Вх. від 11.11.2024, просить прийняти визнання позовних вимог відповідачкою, позовну заяву задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за відсутності відповідачки та її представника. Крім того, як вказано у заяві, наслідки прийняття визнання позову відповідачці зрозумілі. Відповідно до заяви стороною відповідача визнається позовна вимога в повному обсязі, зазначено, що після настання смерті [PERSON] , дійсно відповідачка бажала оформити спадщину на своє ім`я. В ході оформлення спадщини з`ясувалося, що [PERSON] склала заповіт на ім`я доньки [PERSON] . На час складання заповіту [PERSON] була неповнолітня. Про заповіт донька не знала. До спадкоємців за законом після смерті [PERSON] позивачка не належить. Зважаючи на близькі родинні стосунки між матір`ю та донькою, відповідачка не заперечує проти оформлення спадщини на ім`я доньки та визнає позовні вимоги в повному обсязі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву, та, окрім цього, дослідивши письмові докази (зокрема, спадкову справу, витребувану ранішу), встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та, прийнявши визнання позову відповідачкою, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданого 22.11.2023 Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), після смерті якої залишилася спадщина. За життя [PERSON] та відповідачка по справі [PERSON] уклали договір довічного утримання №3-633 від 15.02.2008, зареєстрований державним нотаріусом В.Кисельовою, копія якого знаходиться у матеріалах справи. Відповідно до вказаного договору померла передала у власність [PERSON] у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , за що остання зобов`язалась довічно повністю утримувати [PERSON] . Набуття права власності набувачем визначено у п.11 договору. Після смерті [PERSON] 25.01.2024 року подала заяву до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М. про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва про право власності на спадщину, яку остання прийняла за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. В квітні 2024 року до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М. надійшла заява від [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності від 07.03.2024 діє [PERSON] , про подання заповіту на ім`я [PERSON] , відповідно до якої при підготовці для подання нових документів нотаріусу, у переглянутій частині паперів, які залишились після померлої [PERSON] , [PERSON] виявила копію заповіту від 03.06.1999 №7-1447 на бланку АВА №619082, складеному [PERSON] на ім`я [PERSON] , копія листа адресовано [PERSON] . Відповідно, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, складеного 03.06.1999 №7-1447 на бланку АВА №619082 та посвідченого державним нотаріусом Першої Донецької нотаріальної контори Власовою О.М. Доказів визнання зазначеного заповіту недійсним матеріали справи не містять. Судом досліджено й наявний у спадковій справі витяг (інформаційну довідку) №75662275 від 01.02.2024 зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори), за даними якого зазначений вище заповіт зареєтрований у Спадковому реєстрі за №3148260, від імені [PERSON] , [INFO] (оскільки у заповіті немає дати народження), є чинним, номер в реєстрі 7-1447, бланк АВА 619082, дата посвідчення 03.06.1999, що узгоджується із наявною копією. Згідно з заповітом [PERSON] на час його посвідчення мешкала у [ADDRESS] , але спадкодавиця заповіла, серед іншого, квартиру [ADDRESS] за вказаною вище адресою (іншого нерухомого майна у заповіті не вказано). За даними, наданими стороною позивача під час перегляду ухвали суду від 08.08.2024 в апеляційному порядку, дана квартира, якої, зокрема, стосувався заповіт, на праві власності з 25.05.2005 зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, р.№7307, посвідченого 12.05.2005 приватним нотаріусом Соколовською Н.В. (інформаційна довідка №390460603 від 10.08.2024, сформована на електронний запит адвоката Сердюка Р.В.). За даними паспорта громадянина України [NUMBER] , засвідчена копія якого досліджена судом, виданого Ворошиловським РВ УМВС України в м.Донецьку 28.12.1999 на ім`я [PERSON] , дата зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , - 15.05.2007. Суд також встановив, що за матеріалами спадкової справи інші особи, крім відповідачки, не звертались із заявою про прийняття спадщини, наявність інших спадкоємців, зокрема, тих, що мають обов`язкову частку у спадщини, не встановлена. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи №26/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2024 про витребування доказів по справі. За змістом довідки адміністратора Цетру надання адміністративних послуг №1012 від 29.02.2024 (навної у спадковій справі), наданої приватному нотаріусу на запит, [PERSON] , [INFO] , постійно проживала, була зареєстрована у [ADDRESS] з 23.07.2015 по дату смерті [INFO] , мешкала одна. Крім того, за даними спадкової справи, до складу спадкового майна входять виключно грошові кошти, розміщені в АТ "Райффайзен Банк", що визначено й в постанові Запорізького апеляційного суду від 17.09.2024 (а.с.156). Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного закондавства. За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно за приписами ч.1, 2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. А як зазначено в статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно зі змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно з нормою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Відповідно до ч.5 ст.1268 та ч.3 ст.1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, за роз`ясненнями у п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1)тривалу хворобу спадкоємців;2)велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3)складні умови праці, які, зокрема, пов`язаніз тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.\~Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від\~22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших. Разом з цим, згідно з положеннями постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024, які враховуються під час розгляду справи на виконання приписів ч.4 ст.263 ЦПК України, у справі №686/5757/23, пр.14-50цс24, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що спадкоємиця пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, не будучи обізнаною про заповіт на її ім`я, посвідчений від імені [PERSON] , тобто, ще до набуття позивачкою повноліття. Під час розгляду даної справи судом здійснено оцінку кожного аргументу позивача, з огляду на наявні у справі докази, на підставі чого встановлено, що дані докази та аргументи є належними та допустимими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За нормою ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд також зауважує, що за приписами ст.251-253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Позивачкою відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідачкою визнаються позовні вимоги в повному обсязі із врахуванням фактичниих обставин, викладених в позовній заяві. Враховуючи наведене, обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, суд ухвалює рішення про задоволення позову, а саме, шляхом визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , тривалістю шість місяців, який необхідно обраховувати з дати набрання рішенням законної сили, із врахуванням умов воєнного стану, який на час ухвалення рішення не припинений та скасований, що є загальновідомою обставиною. Визначений строк, на переконання суду, буде достатнім для виконання необхідних дій спадкоємицею з метою захисту її спадкових прав. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи рішення суду та критерії, визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, що обов`язково мають бути взяті до уваги судом при вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки порушення прав позивачки не є наслідком дій, бездіяльності та/або рішень відповідача, судові витрати, понесені [PERSON] , у вигляді судового збору у сумі 1 211,20 гривень, сплаченого за подання до суду позовної заяви, необхідно залишити за нею. Підстав для розподілу витрат на професійну правничу допомогу станмом на дату ухвалення рішення не встановлено.

Outcome: approved