Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

В липні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ ?Споживчий центр?, в якому просила суд: - визнати кредитний договір № 08.01.2024-100000127 від 08 січня 2024 року (далі по тексту - кредитний договір), укладеного між [PERSON] та ТОВ ?Споживчий центр? нікчемним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 січня 2024 року без її відома та її згоди, невстановлена особа заволоділа її логіном та паролем мобільного додатку ?Приват 24?та оформила кредит від її імені у фінансовій установі ?Швидко гроші? на суму 3 500, 00 грн., строком до 18 лютого 2024 року. 14 березня 2024 року у відділі поліції №2 Львівського РУП ГУНП у Львівській області було відкрито кримінальне провадження за ч.4 ст.190 КК України. Оскільки, позивачка не брала у позику будь-яких коштів у ТОВ ?Споживчий центр?, з метою перевірки даної обставини, [PERSON] здійснила перевірку в базі даних ТОВ ?Українське бюро кредитних історій? про наявність інформації кредитних зобов`язань перед відповідачем. Згідно витягу з бази даних ТОВ ?Українське бюро кредитних історій? вбачається, що між позивачкою [PERSON] та ТОВ ?Споживчий центр? нібито було укладено зазначений вище кредитний договір, за яким позивачці було надано кредит у розмірі 3 500, 00 грн. При цьому кредитний договір позивачка не укладала, жодних дій спрямованих на отримання у позику кредитних коштів у ТОВ ?Споживчий центр? не вчиняла, грошові кошти не отримувала. На думку позивачки, зазначений кредитний договір було укладено невідомою особою, яка використала її логін та пароль ?Приват24?. З метою захисту свого порушеного права, вона змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного загального позовного провадження та призначено справу до розгляду. 10 жовтня 2024 року через систему ?Електронний суд? надійшов відзив на позов, в якому відповідач ТОВ ?Споживчий центр? проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що товариством добровільно прийнято рішення про списання заборгованості з позивачки. Також, позивачці було направлено лист про відсутність у відповідача будь-яких вимог за кредитним договором №08.01.2024-100000127 від 08 січня 2024 року до [PERSON] . Крім того, товариством було направлено заяву до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення за фактом шахрайства. Також, відповідач зазначив, що вищезазначений кредитний договір було укладено, відповідно до вимог чинного законодавства та відсутні докази того, що він укладений іншою особою, а не [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] не є належним способом захисту прав чи інтересів останньої, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідь на відзив не надходила. Позивачка в судове засідання не з?явилася; про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; надіслав письмовий відзив на позов; проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Як вбачається зі змісту кредитного договору (а.с. 44, 45 т. 1), він був укладений між позивачем, як боржником та відповідачем ТОВ ?Споживчий центр?, як кредитором, розмір кредиту складав 3 500, 00 грн. на строк до 18 лютого 2024 року, строк користування кредитом 42 календарних дні, фіксована процентна незмінна ставка у розмірі 2 % за один день користування. На виконання цього кредитного договору видано квитанцію №2412592499, про видачу коштів за договором №08.01.2024-100000127 у розмірі 3 500, 00 грн. на картку [NUMBER] *53. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, [PERSON] наголошувала, що зазначений кредитний договір вона не підписувала, як і не отримувала грошові кошти. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 08 січня 2024 року, невідома особа, шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи отримавши від [PERSON] інформацію про логін та пароль мобільного додатку ?Приват24?, скористалась даною інформацією та оформила кредит від імені потерпілої ( [PERSON] ) в макрофінансовій установі ?Швидко гроші? на суму 3 500, 00 грн. чим спричинила потерпілій шкоду (а.с.8). Крім того, ТОВ ?Споживчий центр? у свою чергу, 08 жовтня 2024 року звернулось до ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якої просило внести відомості до Єдиного РДР за ст.190 КК України, зазначивши, що кредитний договір №08.01.2024-100000127, який було укладено 08 січня 2024 року від імені [PERSON] , не було укладено останньою, а іншою невстановленою особою. Також, ТОВ ?Споживчий центр? листом від 09 жовтня 2024 року №1249 повідомило [PERSON] , що станом на дату даного листа, ТОВ ??Споживчий центр? списало заборгованість з кредитного договору №08.01.2024 -100000127 від 08 січня 2024 року та закрило його у своєму обліку, що свідчить про відсутність у товариства вимог до [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно із вимогами частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Дослідивши кредитний договір, сторонами якого зазначено [PERSON] , як боржник та ТОВ ?Споживчий центр?, як кредитор, судом встановлено, що він підписаний не позивачкою, що також і не оспорювалось і самим відповідачем. Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою ?текстуальної? недійсності, оскільки, вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах ?нікчемний?, ?є недійсним?. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2 ст. 1055 ЦК України). Під час розгляду справи встановлено, що позивачка оспорюваний договір не підписувала, що не оспорюється і стороною відповідача, а тому, суд прийшов до висновку, що оспорюваний кредитний договір є нікчемним. Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 688/3874/18. Позивачка звернулась до суду із вимогою про визнання нікчемним кредитного договору, спір щодо застосування наслідків недійсного правочину відсутній, відтак, позовна вимога про визнання кредитного договору нікчемним не є належним способом захисту прав, а тому, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed