Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

16 серпня 2024 року до Франківського районного суду м. Львова надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті її сина, громадянина України, [PERSON] , [INFO] , яка настала [INFO] на території російської федерації (м. Москва), що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 29.06.2018, оригіналом якого заявник не володіє, актом №787 про кремацію на вивіз померлого на територію України, свідоцтвом про поховання № 2284 від 16.07.2018, виданим компетентним органом України. Встановлення факту смерті сина необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть на території України для подальшого звернення до нотаріальної контори та прийняття спадщини померлого, оскільки при зверненні до нотаріуса з відповідною заявою нею отримано відмову, мотивовану відсутністю оригіналу свідоцтва про смерть [PERSON] . Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 19.08.2024 залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 26.09.2024 відкрито провадження у справі та витребувано у П`ятої Львівської державної нотаріальної контори (79044, м Львів, вул. Ген. Чупринки, 69, ЄДРПОУ: 02899447) належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 25.10.2024 відкладено розгляд справи. 30 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи №318/2024. У судове засідання, призначене на 15.11.2024 заявник та заінтересовані особи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника заявника та [PERSON] на адресу суду, відповідно до ч.\~3 ст. 211 ЦПК України, надійшла заява про розгляд справи без їх участі. За таких обставин суд дійшов висновку про проведення розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились, на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається із змісту заяви, заявник взагалі не має оригіналу свідоцтва про смерть свого сина, а лише його копію. [PERSON] народився [INFO] , про що видано свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , відповідно до якого його батьками є [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] , [INFO] , був документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 02.07.1999, знятий із зареєстрованого місця проживання 28.08.2015. [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] . Указані документи підтверджують наявність родинного зв`язку між [PERSON] та заявником і [PERSON] та [PERSON] та належність [PERSON] до громадянства України. Документом, що підтверджує факт смерті [PERSON] є свідоцтво про його поховання на Голосківському кладовищі у м. Львові (Шевченківський район міста Львова), видане 16.07.2018 його батьку, [PERSON] , під реєстраційним номером 2284. На підтвердження факту смерті на території російської федерації заявником надано копії документів, виданих органами влади російської федерації, у яких міститься інформація, що у сукупності із свідоцтвом про поховання підтверджує факт смерті [PERSON] , яка настала [INFO] на території російської федерації у м. москві. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) №213576, виданого 30.05.1997 Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заявниця, як матір померлого, будучи поряд із [PERSON] спадкоємцем першої черги спадкування, звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини покійного сина. Проте постановою від 12.07.2024 їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують факт смерті [PERSON] . Заявник позбавлена можливості отримати документи, які підтверджують смерть її сина у відділі державної реєстрації актів цивільного стану через те, що факт його смерті відбувся на території російської федерації. Із копії спадкової справи №318/2024 не вбачається наявності інших спадкоємців першої черги, окрім батька та матері спадкодавця, тобто інших осіб, окрім [PERSON] , на яку видане свідоцтво, та [PERSON] , на якого свідоцтво не видавалося, проте, який є батьком спадкодавця. Оцінка судом Із змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із п.5 ч. 2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Ураховуючи встановлені обставини, суд не знайшов підстав вважати наявність спору про право, що було б перешкодою для розгляду указаної справи в порядку окремого провадження. Відповідно до ст.22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч.1 ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Аналогічно регламентовано зазначене питання у п.7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю російської федерації. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент України Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У відповідь на акт збройної агресії російської федерації проти України Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з російською федерацією, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України. На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права. 1 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX). 22 грудня 2022\~року Закон № 2783-IX\~опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності. Закон № 2783-IX\~передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої\~Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого\~Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь; вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої\~Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого\~Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР. Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території російської федерації і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією і Білоруссю. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть, видане у російській федерації може підтверджувати відповідний факт лише у випадку засвідчення його оригіналу чи дублікату апостилем. Крім цього, у справі, яка розглядається встановлено, що заявник взагалі не має оригіналу свідоцтва про смерть свого сина, а лише його копію. У даній справі встановлено, що смерть сина заявниці наступила 28.06.2018 в м. Москва російської федерації, однак заявниця не має змоги отримати оригінал свідоцтва про смерть свого сина. При цьому, з огляду на збройний конфлікт між Україною та російською федерацією, заявниця позбавлена фізичної можливості звернутися із заявою про видачу дубліката свідоцтва про смерть сина на території російської федерації та апостилювання цього документа відповідними органами російської федерації. Невизначеність норм процесуального права не може тлумачитися проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який спір. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №643/1873/23. При цьому, суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №367/2656/20, у відповідності до яких, судом першої та апеляційної інстанції зроблено помилковий висновок у справі щодо того, що ЦПК України не передбачає можливості встановлення судом факту смерті особи на території іноземної держави. Помилковість таких висновків полягає у тому, що невизначеність норм процесуального права не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Статтею 17 Закону України від 01 липня 2010 року «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З наведених вище підстав, а також те, що особисті немайнові та майнові права заявника, як спадкоємця майна громадянина України перебувають у стані правової невизначеності, фактично за відсутності оригіналу свідоцтва про смерть [PERSON] позбавлена прав, які з цим пов`язані, а, отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту. Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Outcome: approved