Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

На підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.03.2024 року, яка 22.03.2024 набула чинності (а.с.57), про зміну підсудності справи на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України - до суду надійшла вказана цивільна справа, в якій позивач в особі свого представника за довіреністю Федорюк Ірини Ігорівни звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №9885262760 від 25.02.2021 року, укладеним між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», який був отриманий позивачем у порядку відступлення права вимоги 20.09.2021 року на підставі договору факторингу №200921 року та реєстру прав вимоги щодо відповідача, на суму 56377,82 грн. станом на 25.06.2023 року, з яких 32800,32 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 4,12 грн. - сума заборгованості за річними відсотками та 23573,38 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою судді від 13.05.2024 року справу було прийнято до свого провадження та відкрито у ній спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.61). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.63), а відповідач у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.64). Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 25.02.2021 року між відповідачем та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Центр фінансових рішень» був укладений кредитний договір №9885262760, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від первинного кредитора у розмірі 38152,93 грн. строком на 36 місяців, з яких безпосередньо кредитних коштів 32642,66 грн. та інші чотири платежі, визначені договором (а.с.18). Проценти за користування кредитом були встановлені в паспорті кредиту та становили: 3,45 % - щомісячні проценти, 0,01 % - річні проценти, 2,00% - початковий процент при наданні кредиту, який діяв до припинення договору між сторонами (а.с.18, зворотній бік - 19). Прямих доказів перерахування коштів відповідачу позивач не надав (платіжна інструкція, меморіальний ордер, бухгалтерська довідка тощо), вважаючи, що для підтвердження вказаного факту достатньо виписки по особовому рахунку, де було зазначено про оприбуткування тіла кредиту у розмірі 34052,56 грн. 20.09.2021 року згідно договору факторингу (а.с.8). Позивач, на його думку, набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №200921 від 20.09.2021 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Центр фінансових рішень» на загальну суму 214388525,17 грн., де відповідач був зазначений у акті прийому-передачі документів від 30.09.2021 року за порядковим номером реєстру прав вимоги №9014 (а.с.42) з вимогою на суму більше 34000,00 грн. відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу від 20.09.2021 року (а.с.41). 25.05.2023 року позивач направив відповідачу повідомлення-вимогу, в якій заявив до повернення ціну позову (а.с.43-47). При цьому судом встановлено, що позивач після переходу права вимоги продовжував нараховувати відповідачу як щомісячні, такі річні проценти Вирішуючи справу по суті в частині вказаного кредитного договору, суд зазначає, що, по-перше, відсутні належні докази перерахування відповідачу коштів по кредитному договору з боку первинного кредитора, що унеможливлює факт підтвердження отримання відповідачем коштів від первинного кредитора, а відповідно взагалі наявність заборгованості до відповідача з боку як первинного кредитора, так і позивача. Обов`язок подання вказаних доказів процесуальний закон повністю покладає на позивача в даній категорії справ. Виписка по рахунку, надана позивачем починається виключно з 20.09.2021 року, коли був укладений договір факторингу. По-друге, відсутні докази, які б підтверджували перехід права вимоги до позивача від первинного кредитора, оскільки, як визначено у п.3.1 договору факторингу №20092021 від 20.09.2021 року права вимоги переходить до фактору після сплати суму фінансування у розмірі 214388525,17 грн., доказів чого суду надано не було. Наявність акту прийому-передачі вимог та реєстру права вимоги не можуть підтверджувати факт переходу права вимоги до позивача від первинного кредитора за відсутності доказів того, що позивач сплатив первинному кредитору кошти за право отримати відповідну вимогу, зокрема, і відносно відповідача. Відповідно відсутні підстави для того, аби вважати, що перехід права вимоги до позивача був здійснений. По-третє, суд не приймає до уваги умови отримання фінансових кредитів у ТОВ «ФК «ЦФР» (в редакції від 04.05.2020 року), оскільки вони відповідачем не були підписані та відсутні докази, що він погодився на ті умови, які до суду надав позивач (а.с.32-35). Відповідно усі зазначені у вказаних нормах правила не можуть бути застосовані до відповідача, оскільки відсутні підтвердження факту ознайомлення ним саме із вказаними умовами. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed