Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

09.07.2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Сахарова Н.М., яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1379158 від 08.07.2024 року (а.с.14) звернулася до суду із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за позивачем право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві представник посилається на те, що позивач був власником 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 19 лютого 2024 року позивачу виділено в натурі в окремий об`єкт його 1/2 частину будинку та припинено право спільної часткової власності на виділене в натурі майно. Наказом Відділу містобудування та архітектури Болградської міської ради об`єкту нерухомого майна, виділеного позивачу судовим рішенням, було присвоєно окрему поштову адресу: [ADDRESS] . В подальшому на замовлення позивача було виготовлено новий технічний паспорт та він звернувся до державного реєстратора з метою зареєструвати своє право власності, але йому було відмовлено в державній реєстрації, тому представник звертається до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 12.07.2024 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися. Представник позивача Сахарова Н.М. в позовній заяві просить розглядати справу за відсутності позивача. Представник відповідача Болградської міської ради Одеської області Арнаутов М.І., який діє на підставі довіреності, надав шляхом використання системи «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради, не заперечував проти задоволення заявлених вимог (а.с.21). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається зі змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 19.02.2024 року по справі №497/2966/23 [PERSON] було виділено в натурі, в окремий об`єкт нерухомості, 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,3 кв.м., з яких житлова 26,7 кв.м., до складу якої входить житловий будинок під літ. «А-1Ж», з житловими приміщеннями №1 6,3 кв.м.; №2 9,6 кв.м., № 3 11,3 кв.м.; №4 5,8 кв.м.; №5 4,3 кв.м., а також господарські будівлі: кухня літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», сарай літ. «З», погріб літ. «К» та дворові споруди №1,2. Також припинено право спільної часткової власності позивача на виділене в натурі майно. Це рішення набрало законної сили (а.с.4-5). В подальшому позивач звернувся до Болградської міської ради Одеської області для присвоєння поштової адреси, та на підставі його звернення Начальником відділу містобудування та архітектури, будівництва, житлово-комунального господарства та державного архітектурно-будівельного контролю Болградської міської ради Одеської області було видано наказ №140 від 08 квітня 2024 року відповідно до якого об`єкту нерухомого майна будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (створеного в результаті виділення, загальною площею 37,3 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м), розташованому за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.6). Також працівниками Комунального підприємства «Болградське бюро технічної інвентаризації» на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] станом на 19.04.2024 року, відповідно до якого загальна площа приміщень будинку складає 37,3 кв.м., в тому числі: житлова 26,7 кв.м., допоміжна 10,6 кв.м., характеристика будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами зазначена наступними літерами: літ. «А-1ж» - житловий будинок, літ. «а» - прибудова, літ. «а-2» - тамбур, літ. «Е» - кухня, літ. «е» - прибудова, літ. «Ж» - вбиральня, літ. «З» - сарай, літ. «К» - погріб, дворові споруди № 1-2, ворота, басейн (а.с.8-10). При зверненні позивача до державного реєстратора, йому було відмовлено у державній реєстрації його права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок (а.с.11). Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 2 ст. 367 ЦК України\~визначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з п.п.1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 №55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час прийняття рішення) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України передбачено один із способів такого захисту - визнання права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.6, 7, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року (з подальшими змінами і доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115 ЦК це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст.119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Також ч.3\~ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачено,\~що відомості\~про речові\~права,\~обтяження речових\~прав,\~внесені до\~Державного реєстру\~прав,\~не підлягають\~скасуванню та/або\~вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п. «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому п. «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Тобто вирішуючи питання щодо скасування державної реєстрації права позивача на вищезазначену частку у житловому будинку, судом також вирішується питання про припинення її речового права на цю частку в житловому будинку. Враховуючи те, що виділ частки позивача в окрему одиницю було вирішено при розгляді справи № 497/2966/23, право спільної часткової власності позивача було припинено, доказів наявності державної реєстрації суду не надано, визнання позову не суперечить закону та не порушує інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: approved