Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання, та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію в розмірі 40 403,01 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] в якій мешкає [PERSON] , та на його ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким обліковуються надані послуги з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води. Оскільки відповідач, фактично отримуючи послуги, не в повному обсязі здійснює оплату за теплову енергію, станом на 01.05.2023 року утворилася заборгованість в розмірі 40 403,01 грн., яку в добровільному порядку відповідач не погашає,\~що слугувало підставою звернення до суду з відповідним позовом. 27.09.2024 року представником позивача були надані до суду письмові пояснення, відповідно до яких представник зазначив про те, що [PERSON] , є споживачем теплової енергії, який мешкає в будинку [ADDRESS] , та перебуває з КП «Теплопостачання міста Одеси» в договірних відносинах у відповідності до ст.ст. 626, 633, 634, 638 ЦК України; абз.2 та 4 ст.1 ЗУ від 02.06.05 № 2633 «Про теплопостачання». Обчислення плати за теплову енергію здійснюється згідно з приписами постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21.08.19 № 830 та «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.18 № 315. Строк дії договірних відносин з користування теплової енергії не завершений, тому що відносини є триваючими, дата закінчення договірних відносин, відсутня. За відсутністю дати припинення договірних відносин (закінчення перебігу строку ст.124 ЦПК України), обчислити за правилами давності закінчення строку давності не представляється можливим, враховуючи встановлені КМУ строки карантину у зв`язку із коронавірусом, які неодноразово були продовженні та введення воєнного стану на території України. 21.10.2024\~року відповідачем\~через канцелярію\~суду було\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~яким він\~просив відмовити\~у задоволенні\~позову посилаючись\~на те,\~що позивачем\~КП «Теплопостачання\~місті Одеси»\~не надано\~до позовної\~заяви договору\~укладеного між\~ними,\~про надання\~ послуг\~теплопостачання.\~Також,\~в абзацах\~позовної заяви\~ 4-7\~є посилання\~на публічний\~договір у\~відповідності \~до ст.\~633\~ЦК України,\~в якому\~одна сторона\~-\~взяла на\~себе обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться.\~Але він\~не звертався\~до КП\~«Теплопостачання міста\~Одеси»,\~а зміст\~позовної заяви\~має ознаки\~примушування,\~що у\~свою чергу\~веде до\~відповідальності згідно\~зі ст.\~355\~КК України\~«примушування до\~виконання чи\~невиконання цивільно-правових\~зобов`язань».\~Додаток до\~позовної заяви\~під назвою\~«Реєстр начислений\~та оплат\~по абоненту»\~не є\~первинним документом\~для права\~вимоги коштів, згідно закону\~«Про бухгалтерській\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні»,\~та є\~недостовірним та\~недопустимим доказом відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Додана платіжна інструкція про сплату позивачем судового збору, також не відповідає вимогам згідно «Поясненням щодо заповнення платіжної інструкції, оформленої в паперовій або електронній формах». Документи на яких ґрунтуються позивні вимоги не мають ознак достовірності. Крім того, з бюджету міста Одеси на 2020 рік комунальному підприємству «Теплопостачання міста Одеси» виділені кошти в сумі 200 млн. грн. для компенсації витрат щодо погашення заборгованості, пов`язаної із наданням населенню та іншим групам споживачів м. Одеси послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії, які становлять загальний економічний інтерес у сфері теплопостачання. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 06.06.2024р позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.06.2024 року суд визнавав явку представника позивача КП «Теплопостачання міста Одеси» до судового засідання обов`язковою. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву відповідно до якої підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Представник відповідача Ковальчук С.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві та письмових поясненнях. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд установив, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , являється споживачем теплової енергії за вказаною адресою: [ADDRESS] , теплопостачання вказаного житлового будинку забезпечує КП «Теплопостачання міста Одеси». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтвердила обставини того, що [PERSON] являється власником квартири за адресою: [ADDRESS] , зазначила що тепло по трубам поставлялося, однак не належної якості, труби були майже холодними. Заяву про застосування строків позовної давності по даній справі ні відповідач, ні його представник, не заявляли. На ім`я відповідача за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким обліковуються надані послуги з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води. Відповідно наданого позивачем реєстру нарахувань та оплат по абоненту [PERSON] за період з жовтень 2010 року по травень 2023 року, на особовому рахунку відповідача № [NUMBER] , обліковується заборгованість в розмірі 40403,01 грн. Наведеним реєстром нарахувань також підтверджується, що відповідач періодично вносив оплату за користування теплом до липня 2017 року. За правилами ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ч. 2 ст.\~12\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі). Індивідуальний договір вважається укладений зі споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Текст такого договору було розміщено 04.10.2021 року на офіційному сайті КП «Теплопостачання міста Одеси» www.teplp.od.ua. Таким чином, станом на 05.11.2021 року типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів. Відповідно до п. 1 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії - цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України. За приписами ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Згідно ст. ст.68,162\~ЖК Українита ст. 45 п. 5 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затв. пост. КМ України від 21 серпня 2019 року № 830, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Проте, свої зобов`язання боржник не здійснює, в наслідок чого, станом на 01.05.2023 року, виникла заборгованість в сумі 40403,01 грн. Згідно ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» свої зобов`язання виконує у повному обсязі, а споживач, в порушення ст. ст.525,526 ЦК України, несвоєчасно сплачує надані послуги, чим завдає підприємству значну матеріальну шкоду. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 06.12.2023р. у справі №212/10834/21 а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. З огляду на наведене, твердження відповідача про відсутність договору, як підстави для відмови у задоволенні позову, є безпідставними та спростовуються вищезазначеним. Згідно частини 1\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Заборгованість за надані послуги рахується за особовим рахунком і списання, переведення, розподіл з цього внутрішньогосподарського документа будь-яких сум є правом кредитора і ніхто не може втручатися в порядок ведення внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства. Особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Посилання відповідача на те, що реєстр начислення та оплат (розрахунок заборгованості) є неналежним доказом, суд не бере до уваги, оскільки він відповідає\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», дає змогу встановити адресу, за якою здійснюється облік, періоди надання послуги, тарифи та норми, кількість осіб, які мешкають в квартирі, об`єм спожитих послуг, розмір здійснених споживачем оплат, розмір наданих субсидій, пільг, залишок заборгованості. В свою чергу, не визнаючи позов, представник відповідача не надала суду контр розрахунок заборгованості. Відповідно до положень частини четвертої\~статті 319 ЦК України\~власність зобов`язує. Згідно зі\~статтею 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення\~статті 322 ЦК України\~встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Таким чином, відповідач є споживачем послуги з централізованого опалення, яка надається позивачем. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач, заперечуючи проти позовних вимог не надав жодного належного та допустимого доказу на спростування вищенаведених обставин, на які посилається КП «Теплопостачання міста Одеси», як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши, в свою чергу, на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази. Також, суд критично відносить до доводів представника відповідача в частині того, що з бюджету міста Одеси виділялись кошти КП «Теплопостачання міста Одеси» для компенсації витрат на погашення заборгованості, пов`язаної із наданням населенню послуг із централізованого опалення та постачання теплової енергії, тому відповідач звільнений від оплати заборгованості за 2020, 2021, 2023 роки. Суд констатує, що матеріали справи не містять доказів тому, що заборгованість [PERSON] погашена за рахунок виділених коштів, а тому наведені рішення Одеської міської ради не звільняють відповідача від оплати за отримані ним кошти теплопостачання. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно дост.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;\~\~висновками експертів;\~\~показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.263\~ЦПК\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Щодо розподілу судових витрат суд дійшов до наступного висновку. Так відповідачем по справі було надано суду копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] , відповідно до якого вбачається, що відповідач [PERSON] має інвалідність ІІ групи, довічно. Відповідно до п.9 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору, у відповідності до п.9 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У постанові ВСУ від 01.03.2017 року у справі №6-152цс17 зроблено наступний висновок, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).\~Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, витрати зі сплати судового збору понесені позивачем мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: approved