Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

У вересні 2024 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що між відповідачкою та ТОВ «ЗАЙМЕР» 19 травня 2021 року було укладено кредитний договір № 193497 (далі - Договір). Договір підписано електронним підписом позичальника. Умовами Договору було передбачено, що сума кредиту становить 3000,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 2% в день, строк кредитування - 29 днів. Також, у позові зазначено, що між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та ТОВ «ЗАЙМЕР» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема за кредитним договором № 193497. Розмір заборгованості за кредитним договором № 193497 становить 15840,00 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу - 3000,00 грн, та заборгованості за процентами - 12840,00 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість, оскільки [PERSON] своє зобов`язання за договором не виконала. Також, представник позивача просив стягнути з відповідачки судові витрати у виді судового збору. Ухвалою судді від 13 вересня 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 08 жовтня 2024 року, яке за клопотанням відповідачки було відкладене на 13 листопада 2024 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, 07 жовтня 2024 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 54). Відповідачка у судове засідання 13 листопада 2024 року не з`явилася, до суду надала письмове клопотання про визнання позову та проведення судового засідання за її відсутності (а.с. 61). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 19 травня 2021 року [PERSON] підписала індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 193497 (далі - Договір) (а.с. 14-15). Вказаний Договір було підписано відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора [NUMBER]. Відповідно до п. 1.1. Договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 17-06-2021. Строк дії договору 30 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами (п. 1.2. Договору). Згідно з п. 1.3. Договору, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом (п. 1.4. Договору). Відпоавідно до п. 6.1. Договору, цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У розділі 7 Договору зазначено рахунок позичальника [PERSON] - [NUMBER] . Також, відповідачкою було підписано графік розрахунків та орієнтовна вартість кредиту, який є додатком до Договору (а.с. 16). Згідно довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «ЗАЙМЕР», 19 травня 2021 року [PERSON] підписала договір № 193497 від 19 травня 2021 року за допомогою одноразового ідентифікатора KL8721 (а.с. 11). Згідно інформаційної довідки ТОВ «Плтежі Онлайн» № 3220/05 від 20 травня 2024 року, 19 травня 2021 року о 11 год 52 хв на картку № [NUMBER] було перераховано 3000,00 грн (а.с. 23). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 193497, складеного ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором № 193497 в сумі 15840,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3000,00 грн, та заборгованості за процентами - 12840,00 грн (а.с. 9). 29 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та ТОВ «ЗАЙМЕР» укладено договір факторингу № 01-17/02/2022 (далі - Договір факторингу). Згідно з розділом 6 Договору факторингу, у відповідності до умов цього Договору Клієнт передає (відступає) Факторові Права вимоги до Боржників, якою зокрема є [PERSON] , які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржником умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості (а.с. 10, 17-20). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що 19 травня 2021 року між ТОВ «ФК «ЗАЙМЕР» та [PERSON] був укладений кредитний договір відповідно до чинного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у відповідачки утворилась заборгованість за договором № 193497 від 19 травня 2021 року в сумі 15840,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3000,00 грн, та заборгованості за процентами - 12840,00 грн. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки відповідачкою не було надано власного розрахунку заборгованості для спростування доводів, на які посилається позивач. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 15840,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3000,00 грн, та заборгованості за процентами - 12840,00 грн. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 3 1766 від 29 липня 2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,00 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 32). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки у справі в розмірі 2422,00 грн на користь позивача. Щодо судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було подано: копію договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року (а.с. 12-13); акт про отримання правової допомоги від 07 жовтня 2024 року (а.с. 48); платіжну інструкцію № 3 2379 від 07 жовтня 2024 року (а.с. 52) та рахунок № 07.10.2024-84 від 07 жовтня 2024 року (а.с. 53). Відповідно до договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладеного між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (клієнт) та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених Договором. Згідно з п. 3.1. договору про надання правової допомоги, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат (п. 3.3. договору про надання правової допомоги) Згідно акту про отримання правової допомоги від 07 жовтня 2024 року, стороні позивача були надані наступні правові та юридичні послуги: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості - 2000,00 грн, кількість годин - 1; складання та подання до суду позову, моніторинг аналізу судової практики - 5000,00 грн, кількість годин - 2,5; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи - 3000,00 грн, кількість годин - 1,5; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500,00 грн (а.с. 48). Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. У письмовій заяві, поданій відповідачкою [PERSON] до суду 13.11.2024, вона зазначила, що витрати на правову допомогу у розмірі 10500, 00 грн є неспівмірними до вимог позовної заяви, ціна позову по якій становить 15840,00 грн. Крім того представник позивача жодного разу не брав участі у судовому засіданні. На підтвердження свого матеріального становища надала суду копію трудової книжки, у якій останнім записом є запис, датований 30.01.2024 про припинення виплати допомоги по безробіттю (а. с. 64), копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] (а. с. 65), копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , у яких матір`ю зазначена [PERSON] (а. с .66, 67). У частині 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 754/7992/20. Суд при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, ураховує ту обставину, що на утриманні відповідачки перебувають двоє дітей, одна із яких є малолітньою, а інша - неповнолітньою. Як установлено із копії трудової книжки, відповідачка на даний час ніде не працює. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На думку суду, стягнення із позивачки, на утриманні якої перебуває двоє дітей та яка ніде не працює, судових витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн, не можна вважати пропорційним меті відшкодування таких витрат. Суд враховує завдання цивільного судочинства, особливості (категорію та складність) спору, значення його для сторін, те, щодана справа не є складною, судові засідання проводилися за відсутності сторін, позовна заява виконана у типовій формі для позовів про стягнення заборгованості, тому суд вважає, що вказана сума за надання правової допомоги є завищеною. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що розмір витрат на правничу допомогу позивача, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, необхідно зменшити до 4000,00 грн, що не становитиме надмірний тягар для неї. На підставі викладеного та,

Outcome: approved