Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

10.09.2024р. позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 38\~723, 2 грн., cудовий збір 2\~422, 40 грн., а також витрати на правову допомогу 6 000, 00 грн. 11\~вересня 2024\~року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу виправити недоліки позовної заяви, а саме: зазначити у позові вірну адресу відповідачки, надати докази направлення позову з додатками на актуальну адресу [PERSON] 16 вересня 2024 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої недоліки було усунуто. 17 вересня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 18 жовтня 2024 року о 10 год. 30 хв. Відповідачу направлено копію ухвали, судову повістку та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. У судове\~засідання 21.11.2024\~р.\~представник позивача\~не з`явився,\~у позовнійзаяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, а також про те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.(а.с. 1-7). Відповідно до довідки про доставку SMS, яка надійшла до суду 18.10.2024р., документ в електронному вигляді «Судова повістка про виклик до суду…» від 18.10.2024 р. було надіслано 18.10.2024 р. одержувачу [PERSON] на її номер телефону, після чого документ доставлено у цей же день 18.10.2024 р. о 13 год. 15 хв. (а.с.77). Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надавала. 04.11.2024 року на адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з конвертом та з відмітками «повертається», «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 82, 83). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Судом встановлено, що 23.09.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 712823, відповідно до умов якого, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надав відповідачу споживчій кредит, згідно до пункту 1.3 у розмірі 25000 грн строком на 730 днів з кінцевим строком повернення 23.09.2023. Також сторони погодили у пункті 1.5 проценти у розмірі 25% у день (9125 % річних) за перший день користування та 100 % річних за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту. (а.с.42-44). Відповідно до заяви анкети, відповідачу [PERSON] було надано кредит у сумі 25 000 грн. на споживчі цілі, строк дії кредитування 730 днів. (а.с.45-47). ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» прийняв пропозицію відповідача на укладення договору про обслуговування та надання споживчого кредиту. Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконав та надав відповідачу у розпорядження кредитні кошти у розмірі 20000,00 грн. Наведене підтверджується договором, а також платіжним дорученням №9456 від 23.09.2021 року. (а.с. 24). Згідно до пункту 2.1 кредитного договору (а.с. 42) сторони погодили, що кошти надаються позичальнику у розмірі 20000,00 грн з подальшою видачею у готівковому виді та 5000,00 грн на користь Товариства з метою зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом. Згідно до розрахунку позивача, вказаному у позові, заборгованість за тілом кредиту становить 16843,65 грн, заборгованість за відсотками складає 21879, 55 грн, що разом становить 38723,2 грн. (а.с.3) Таким чином, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 38723,2 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом (а.с. 26). 28.08.2023 між ТОВ «СЛОН-КРЕДИТ» та TOB «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором до боржника [PERSON] , що підтверджується договором факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 року. (а.с.29-32). Таким чином, TOB «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором №712823 від 23.09.2021 року, за додатком 1 до договору про надання споживчого кредиту №712823 від 23.09.2021 року, а також за витягом з додатку до договору факторингу, відповідно до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 року. (а.с. 42-44, 47; 50; 29-32). Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором про надання кредитного ліміту у добровільному порядку. Отже, оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені Договором про надання кредитного ліміту, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за цим договором у розмірі 38723,2 грн. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved