Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

ТОВ ФК «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 50 103,54 грн., судового збору в розмірі 2147,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 313302063 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. На підставі договору відповідач отримала кредит в розмірі 22 000,00 грн., які перераховані їй трьома платіжними квитанціями 14.12.2021 року в сумі 12 900,00 грн; 15.12.2021 в сумі 4700,00 грн; 20.12.2021 в сумі 4400,00 грн. Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства:moneyveo.ua обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку, в подальшому, отримав грошові кошти, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав Кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Кредитний договір від 14.12.2023 укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора «МNV8S33H». Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». У подальшому від первісного кредитора право вимоги було передано ТОВ «Таліон Плюс», яке передало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє ТОВ «ФК «ЕЙС». ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» своє зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, виконало, але позичальник кредит не погашає, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.09.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.18). Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, згідно якого остання позовні вимоги визнала частково на загальну суму 24212,00 грн, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту - 22000,00 грн та за відсотками 2212,00 грн., в іншій частині позову просила відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. Вказує, що строк дії кредитного договору закінчився 13.01.2022 з цих підстав вимоги позивача про стягнення процентів після спливу строку кредитування, тобто після 13.01.2022 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Крім того, просила здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимогах. Стягнути з ТОВ «Ейс» на користь [PERSON] всі понесені судові витрати (а.с. 127-132). 04.12.2023 Відповідачем направлено до суду клопотання [PERSON] , в якому зазначалось про відмову від заяви про часткове визнання позовних вимог по справі № 391/712/23, про яке заявлялося в відзиві. Дане клопотання обгрунтовано наступним: відповідач вказала, що визнає, що отримала кредитні кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в три етапи 14.12.2022 на суму 12900,00 грн, 15.12.2022 на суму 4700,00 грн, 20.12.2022 на суму 4400,00 грн., також погодилась з сумою заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 2212 грн. В свою чергу відповідач не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором, виходячи з наступного. Відповідач заперечує, що перехід права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» 13.09.2019 р. за договором факторінгу №28\\1118-01 та за договором факторінгу №05\\0820-01 від 21.05.2021 р., укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» є правомірним, оскільки укладання цих договорі відбулось ще до моменту підписання договору кредитної лінії від 14.12.2021 р., укладеного між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що в свою чергу унеможливлює встановити правомірність переходу прав вимоги за цим кредитним договором від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача (фактор). Дані факти спростовують достовірність Витягів з Реєстру прав вимоги від 15.02.2022 р. до Договору факторінгу від 13.09.2021 р., розрахунків заборгованості за договором кредитної лінії від 14.12.2021 р. та інші докази на підтвердження обгрунтованості позовних вимог (а.с.157-164). З огляду на викладене відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з неї кредитної заборгованості на користь ТОВ «ФК`Ейс». (а.с.157-164). Представником позивача подано до суду додаткові пояснення, згідно яких, з наданих до суду першочергових доказів та часткового визнання відповідачем позову вбачається, що [PERSON] виконувала умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що вона усвідомлювала існування даного договору та визнавала його зобов`язання за ним. Таким чином, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил. Станом на 15.02.2022 р. загальна сума заборгованості становить: 17 600,00 грн. -заборгованість за тілом кредиту та 28 297,14 грн. - заборгованість за процентами. У зв`язку із чим в детальному розрахунку таблиці заборгованості на дату передачі права грошової вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс" зазначило про балансове списання суми, що передалась останньому. Крім того, представник позивача зазначив наступне: 14.12.2021 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем укладено договір кредитної лінії № 313302063 на суму 12900 грн. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника. В подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до Позивача шляхом укладення наступних договорів факторингу: 28.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" (Фактор) було укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" було укладено Додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 31.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" (Фактор) було укладено додаткову угоду№ 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року було викладено у новій редакції. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020), строк дії цього Договору закінчується 31 грудня2021 року. 31.12.2020 року було укладено Додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020), відповідно до якої строк дії договору продовжується до 31.12.2022. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. У новій редакції Договору факторингу датою його укладення було залишено як 28.11.2018 та № 28/1118-01. Саме тому посилання у позовній заяві було здійснено на Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, оскільки цей Договір було викладено в новій редакції від 31.12.2020. Пунктом 2.1. Розділу 2 (Предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020), передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Тобто предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020), є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Таким чином, Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки ті вимоги, які існували на момент укладення договору. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 173 від 15.02.2022 р. до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 45 897,14 грн. Підтвердження факту укладення даного Реєстру та відступлення прав вимоги до Відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс", Первісним кредитором були передані останньому документи, які підтверджують видачу кредиту Відповідачу були долучені Позивачем до позовної заяви. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином відступлення прав вимоги до Відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс" відбулося відповідно до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), який було фактично укладено після укладення договору кредитної лінії № 313302063 від 14.12.2021 (з додатковими угодами до нього). З урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 строк дії цього Договору закінчується 04 серпня 2021 року. 03.08.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено додаткову угоду № 2 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, відповідно до п. 1 якої Сторони домовились продовжити строк дії Договору до 31.12.2022 включно. Пунктом 2.1. Розділу 2 (Предмет договору) Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Тобто предметом Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Таким чином, Договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки ті вимоги, які існували на момент укладення договору. В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 встановлено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до цього Договору. 30.12.2022 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено додаткову угоду № 3 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, відповідно до п. 1 якої Сторони домовились продовжити строк дії Договору до 30.12.2024 включно. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 50 103,54 грн. Тобто передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності Договору факторингу - до 30.12.2024 р. При цьому жодна норма даного договору не обмежує можливість передачі прав вимог лише тими, які існували до моменту укладення Договору. Слід також звернути увагу, що відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 Фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. 04.08.2023 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» » було укладено Договір факторингу № 04/08/23-1 відповідно до умов якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» » було відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід?ємною частиною цього Договору. Право вимоги за договором кредитування № 313302063 від 14.12.2021р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» » перейшло відповідно до Акту прийому передачі Реєстру боржників до договору факторингу № 04/08/23-1 від 04.08.2023 року (копія додана до пояснення). Згідно з Реєстром боржників від 04.08.2023 до Договору факторингу № 04/08/23-1 від 04.08.2023, до Позивача було передано право грошової вимоги до Відповідача в сумі 50 103,54 грн., з яких 32 503,54 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 32 503,54 грн. - сума заборгованості за відсотками. На підставі викладеного, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити (а.с.169-175). Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Цокало Т.М. подано до суду додаткові пояснення до відзиву, в якому зазначила, що Відповідач не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №313302036 від 14.12.2022 р., виходячи з наступного. Перехід права грошової вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) за договором кредитної лінії №313302036 від 14.12.2022 р. до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 13.09.2019 р., в подальшому це право перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу №05/0820-01 від 21.05.2021 р., а потім від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» на підставі договору факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023 р., є неправомірним, оскільки цей перехід відбувся ще до моменту укладання договору кредитної лінії №313302036 від 14.12.2022 р., що в свою чергу унеможливлює встановити правомірність переходу прав вимоги за цим кредитним договором від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача (фактор), так як грошова вимога, право якої відступається за зазначеними договорами факторингу - є недійсною. Даний факт спростовує достовірність Витягу з Реєстру прав вимоги №173 до Договору факторингу №28/1118-01 від 13.09.2019 року, оскільки не ще існувало договору №380033396 від 04.08.2021 р. Також даний факт підтверджує нікчемність договорів факторингу №05/0820- 01 від 21.05.2021 р., укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», та договору факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023 р., укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс». Отже, через відсутність вказаних документів перевірити такі нарахування не можливо, обов`язок подання таких доказів процесуальний закон прямо покладає на позивача, що ним зроблено не було, тому в позовних вимогах щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом необхідно відмовити позивачу за безпідставністю, оскільки позивач не довів належними, достовірними та допустимими доказами, що в нього існує право грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з викладеним, просив в задоволенні позову відмовити (а.с.192-198). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, в задоволенні позову просили відмовити з підстав викладених у додаткових поясненнях (Т.2 а.с.24). В зв`язку з відсутністю сторін фіксування судового засідання не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 14.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір №313302063, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит на суму 22 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику (а.с.47-53). Зазначене не заперечувалось Відповідачкою. Кредитний договір укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора №MNV8S33H. Відповідно до п. 1.2 Договору сторони погодили, що сума кредитного ліміту, яка зазначена у п. 1.1 Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника. Кредитодавець надає перший транш за Договором в сумі 12 900 грн. одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 13.01.2022 р.. Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії Договору (п. 1.3 та п. 1.5 Договору №313302063) Сторони погодили, що кредит надається строком 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником, а саме до 13.01.2022 р. (п. 1.8 Договору №313302063). Пунктом 1.9.1 Договору визначено, що за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються виключно на період строку визначеного п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 116,80 процентів річних, що становить 0,32 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за кредитним договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, представник позивача надав суду копії платіжних доручень про перерахування грошових коштів у розмірі 22000,00 грн., що не заперечувалось відповідачкою. (а.с.13,14,15). Крім того, судом встановлено, що 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату. Право вимоги - означає всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (п. 1.3. Договору). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору). Договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1. Договору). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 28.11.2019 (Т 2. а.с.34-44). 28.11.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 ( Т. 1 а.с.35-37) 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 було викладено в новій редакції (Т.1 а.с.187). Відповідно до п.8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, строк дії цього договору закінчується 31.12.2021. 31.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії цього договору продовжується до 31.12.2022 р (Т.1 а.с.186). Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 було викладено в новій редакції, при цьому датою його укладання було залишено 28.11.2018 р. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 313302063 від 14.12.2021 року (Т.1 а.с.68-73). 03.08.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно (Т.2 а.с.65). 30.12.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено додаткову угоду №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 30.12.2021 включно (Т.2 а.с.66). Відповідно витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідачки на загальну суму 50103,54 грн (Т.2 а.с.58-60). 04.08.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (Клієнт) було укладено договір факторингу №04/08/23-01, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (Т.2 а.с.45-54). Згідно витягу з Реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу від 04.08.2023 р. ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № 313302063 від 14.12.2021 року на суму 50103,54 грн(Т.2 а.с.55). Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Законом України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір №313302063 в електронному вигляді 14.12.2021р., із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявки на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позик, після чого позикодавцем надіслано останньому за допомогою засобів зв`язку на указаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду «МNV8S33H», який заявник використав для підтвердження підписання договору позики. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз указаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Відступлення права вимоги за своїм змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Матеріалами справи встановлено, що кредитний договір № 31330063 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено 14 грудня 2021 року, натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] . Відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року. У зв`язку з викладеним, враховуючи те, що кредитним договором № 31330063, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 14.12.2021 року не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «ЕЙС», суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Ейс» не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20). З огляду на викладене, обґрунтованими є доводи відзиву відповідача про те, що позивачем на доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором на першому етапі від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відтак наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ФК «Ейс». Враховуючи викладене, суд вважає, що ТОВ «ФК «Ейс» не довело порушення його прав та наявність права звернення в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2021 року, який укладений після відступлення первісним кредитором права вимоги за кредитом на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс». Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» не підлягають задоволенню, судові витрати, понесені ним у суді, слід залишити за ним. Відповідачем, його представником адвокатом Цокало Т.М. ставиться питання про стягнення з позивача на користь відповідача 10 000 грн. понесених ним витрат на правничу допомогу. У своїх додаткових поясненнях представник ТОВ «ФК «Ейс» не заперечує проти заявленого стороною відповідача розміру судових витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Із матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача під час розгляду справи у суді представляв адвокат Цокало Т.М. на підставі договору про надання професійної правової допомоги № 714/04-10/2023 від 04.10.2023 року (Т.1 а.с.136). На підтвердження понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу в суді у розмірі 10 000 грн адвокат Цокало Т.М. надала: акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 до договору № 714/04-10-2023 від 04.10.2023; детальний опис робіт, відповідно до якого [PERSON] було надано послуги зі складання відзиву по суті, складення заяв, усні консультації; квитанції про оплату послуг адвоката № 714 від 04.10.2023 р. на загальну суму 10 000 грн (Т.1 а. с. 140-142). Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Враховуючи викладене, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення понесених витрат з позивача на користь відповідача [PERSON] на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved