Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~про позбавлення\~відповідача батьківських\~прав.\~На підтвердження\~позовних вимог\~в позовній\~заяві позивач\~вказав,\~що 11.08.2020\~між позивачем\~та відповідачем\~ [PERSON] укладено\~шлюб,\~зареєстрованй Баштанським\~районним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса).\~Під час\~спільного проживання\~у них\~народився син\~ [PERSON] [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження № [NUMBER] .\~Рішенням Демидівського\~районного суду\~від 08.12.2022\~шлюб між\~сторонами \~розірвано.\~Позивач зі\~своїм сином\~ [PERSON] зареєстровані\~в [ADDRESS] ,\~однак фактично\~проживають в\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~довідками від\~15.08.2022\~про взяття\~на облік\~внутрішньо переміщених\~осіб.\~Відповідач зареєстрована\~в [ADDRESS] .\~Однак фактично\~проживає в\~ [ADDRESS] \~з іншим\~чоловіком та\~двома неповнолітніми\~дітьми від\~першого шлюбу.\~Син [PERSON] \~перебуває на\~повному утриманні\~позивача.З серпня 2022 року, коли позивач з сином почали проживати у смт. Демидівка Дубенського району Рівненської області відповідач участі у вихованні сина [PERSON] не бере, розвитком та здоров`ям сина не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Всі питання щодо виховання сина вирішуються [PERSON] самостійно без участі та підтримки відповідача. Відповідач фактично самоусунулася від виховання та утримання дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. На підставі вищевикладеного позивач просив задовольнити позов. 01.05.2023 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.07.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином. Відповідач до суду не з`явився, про дату та час розгляду повідомлений вчасно та належним чином. Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі відповідачки та її представника. Позовну заяву не визнають, просять відмовити в її задоволенні. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, до суду надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітньої дитини. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію паспорта позивача; копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; копію довідки від 15.08.2022 №5619-7001429032 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; копію довідки від 15.08.2022 №5619-7001428993 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; копію рішення Демидівського районного суду від 08.12.2022 про розірвання шлюбу; копію запита адвоката до служби у справах дітей Баштанської міської ради; копію повідомлення служби у справах дітей Баштанської міської ради; копію характеристики; копію запита адвоката до Баштанського районного суду; копію повідомлення Баштанського районного суду; \~ \~ \~ \~копію запиту адвоката до Баштанського РВП ГУНП; \~ \~ \~ \~копію повідомлення Баштанського РВП ГУНП; копію акту обстеження умов проживання від 29.03.2023 №30; висновок служби у справах дітей Баштанської міської ради (органу опіки та піклування) про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] з додатками.), суд, розглянувши спір в межах заявлених позивачем вимог, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2020 року. Рішенням Демидівського районного суду від 08.12.2022 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . 08.08.2022 року відповідачка надала згоду на тимчасовий виїзд закордон України [PERSON] у супроводі його батька, позивача по справі в період 08.08.2022-08.08.2023 року включно, а отже місце перебування дитини між сторонами було нотаріально узгоджено, що не свідчить про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. З серпня 2022 року позивач з сином почали проживати у смт. Демидівка Дубенського району Рівненської області, що підтверджується довідками від 15.08.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до висновку органу опіки та піклування служби у справах дітей Баштанської міської ради Миколаївської області № 05-04/08-23 від 25.07.2023 року, орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього сина [PERSON] [INFO] . З інформації Баштанського РВП ГУНП в Миколївській області від 27.02.2023 року встановлено , що [PERSON] впродовж 2021-2023 років із заявами, скаргами на протиправні дії [PERSON] до правоохоронних органів не звертався. Служба у справах дітей Баштанської міської ради Миколаївської області із поданнями про притягнення [PERSON] за ст. 184 КупАП до Баштанського РВП ГУНП в Миколївській області не зверталася. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на який йде лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, та зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість . Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Судом не встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. Також суд враховує, що відповідач позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Судом не встановлено, що відповідач втратив інтерес до участі у вихованні сина, а тому застосування до неї такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав в даному випадку не є виправданим. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Суд бере до уваги висновок служби у справах дітей Баштанської міської ради Миколаївської області № 05-04/08-23 від 25.07.2023 року, орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також, не надано доказів щодо обставин, які негативно характеризують відповідача, зокрема, притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності, ведення аморального способу життя та інше. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дітей в матеріалах справи відсутні. Отже, з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав передбачених ст. 164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, які складаються з судового збору не відшкодовується позивачеві.

Outcome: dismissed