Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

У липні 2022 року\~ позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебуває у шлюбі із [PERSON] , який було зареєстровано 29 вересня 1995 року відділом державної реєстрації актів\~\~\~\~\~ цивільного стану\~ Носівського районного управління юстиції, відповідний актовий запис № 96. Шлюбні відносини між сторонами\~ фактично припинені\~ і спільне господарство не ведеться. За час перебування у шлюбі сторонами було\~ набуто спільне майно, а саме: - у 2013 році було придбано транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак\~ [NUMBER] , орієнтовною вартістю 105000 грн; - у 2019 році було придбано транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп - бортовий 2019 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , орієнтовною вартістю 117000 грн. За час спільного\~ проживання у шлюбі\~ було побудовано будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 149 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною вартістю 455632 грн 00 коп. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за відповідачем, у даному будинку зареєстровано\~ місце проживання як позивача, так і відповідача. Таким чином, придбавши у 2013 році рухоме майно: транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, д. н. з. [NUMBER] , та транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп - бортовий 2019 року випуску, д.н.з.\~ [NUMBER] , під час перебування у шлюбі, позивач та відповідач\~ набули право спільної власності на спірне майно відповідно до положень\~ ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України та право на рівну частку в майні. Посилаючись на приписи ст. ст. 183, 190, 316, 317, 319, 325, 358, 361, ч. 1-2 ст. 364, 370 ЦК України, ст. 115 Цивільного кодексу Української РСР, ст. ст. 60, 69 Сімейного Кодексу України просила суд : - визнати\~ за [PERSON] \~ право приватної власності\~ на транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з.\~ [NUMBER] , транспортний засіб «ПГМФ 830200»,\~ загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; - стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з.\~ [NUMBER] , та 1/2 частини вартості транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 111000 грн; - виділити [PERSON] \~ в натурі ?\~ частину\~ житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS] . Одночасно, подано клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з.\~ [NUMBER] , та транспортного\~\~\~\~ засобу\~\~\~\~\~\~ «ПГМФ 830200»,\~ загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а також судової будівельної експертизи житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS] . Ухвалою судді Носівського районнного суду Чернігівської області\~ від\~ 22 липня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 07 листопада 2022 року. Одночасно установлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії цієї ухвали, а позивачу надано право на подання відповіді на відзив протягом строку, який складає десять днів від дня отримання відзиву (а. с. 47, т. 1). 07 листопада 2022 року за клопотанням представника відповідача адвоката Салій О.О.\~ було задоволено та відкладено підготовче судове засідання до 11 січня 2023 року (а. с. 61 т. 1). 14 березня 2023 року до суду надійшло письмове клопотання\~ представника відповідача адвоката Салій О.О. про\~ об`єднання позовів, яке мотивовано тим, що 16 січня 2023 року [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області\~ з позовом до [PERSON] \~ про визнання спірного майна особистою приватною власністю, за яким у справі № 741/144/23 відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 14 березня 2023 року. На думку [PERSON] , обидва позови є\~ взаємопов`язаними і їх спільний розгляд є доцільним,\~ їх об`єднання в одне провадження сприятиме виконанню завдань цивільного судочинства (а. с. 83-84 т. 1). Судом установлено, що 16 січня 2023 року до провадження судді Носівського районного суду Чернігівської області\~ Крупини А.О. надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] \~ про визнання спірного майна\~ особистою приватною власністю. Позовна заява мотивована тим, що відповідачка звернулась до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача про\~ поділ спільного майна подружжя, яким просила визнати\~ за ним ( [PERSON] )\~ право приватної власності\~ на транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з.\~ [NUMBER] , та причіп до нього «ПГМФ 830200»,\~ 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та стягнути на її ( [PERSON] ) користь\~ компенсацію вартості 1/2 частки вказаного рухомого майна, а також\~ виділити відповідачці в натурі 1/2 частини належного йому нерухомого майна у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 87-94 т. 1). Зазначав, що рішеннями виконавчого комітету Носівської міської ради\~ народних депутатів від 20 грудня 1992 року № 199 йому було виділено\~ присадибну ділянку під забудову за адресою: [ADDRESS] , а рішенням від 28 лютого 1992 року № 24 надано дозвіл\~ на будівництво житлового будинку за тією ж адресою. Станом на той час [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] , який був розірваний 18 серпня 1995 року. Маючи намір побудувати\~ будинок, який виник у них із [PERSON] до\~ виділення земельної ділянки, вони почали придбавати\~ будівельні матеріали ще з 1989 року. Оскільки особистих заощаджень на придбання будівельних матеріалів та проведення самого будівництва\~ не вистачало, їм ( [PERSON] ) та [PERSON] було отримано ссуду в Ощадбанку. Будівництво\~ житлового будинку\~ проводилося в 1993-1994 роках і станом на 1995 рік будинок був повністю збудований і готовий до здачі в експлуатацію. На момент реєстрації шлюбу із [PERSON] будинок [ADDRESS] був уже створений (збудований) і тому він не може\~ бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя: [PERSON] та його. [PERSON] ані коштами, ані особистою працею\~ у набутті (створенні) спірного будинку участі не брала, а на момент реєстрації шлюбу спірний житловий будинок уже був\~ повністю збудований. Ухвалою судді Носівського районнного суду Чернігівської області\~ від\~ 26 січня\~ 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 березня 2023 року. Одночасно установлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення цієї ухвали, а позивачу надано право на подання відповіді на відзив протягом строку, який складає десять днів від дня отримання відзиву (а. с. 139-140 т.1). Одночасно задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та витребувано з комунального підприємства «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської міської ради (17100, м. Носівка Чернігівської області, вул. Центральна, буд. 20) інвентарну справу на житловий будинок [ADDRESS] , яка надійшла до суду 16 лютого 2023 року. Ухвалою Носівського районнного суду Чернігівської області від 14 березня\~ 2023 року клопотання відповідача [PERSON] задоволено, цивільну справу за позовом [PERSON] \~ до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (єдиний унікальний номер 741/484/22, провадження № 2/741/109/23) та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] \~\~ про визнання майна особистою приватною власністю (єдиний унікальний номер № 741/144/23, провадження № 2/741/213/23) об`єднано\~ в одне провадження. Об`єднаній цивільній справі присвоїти єдиний унікальний номер № 741/484/22. Продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. (а. с. 181 т.1). Ухвалою Носівського районнного суду Чернігівської області\~ від\~ 14 березня\~ 2023 року клопотання представника\~ [PERSON] \~ адвоката Коленченка О.О. про призначення судової автотоварознавчої експертизи та судової будівельно-технічної експертизи задоволено, призначено в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1. якою\~\~\~\~ є\~\~\~\~\~ ринкова\~\~ вартість транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ? Також призначено в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1. якою є вартість житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих [ADDRESS] . 2. чи можливий варіант поділу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих по [ADDRESS] , за яким позивачу [PERSON] буде виділено в натурі наступні житлові та нежитлові приміщення згідно з технічним паспортом від 17 червня 2022 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, а саме: кімнати 1-9, 1-1, 1-3, 1-7, 1-8, 1-6, 1-2? 3. визначити можливі варіанти виділу в натурі 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих по [ADDRESS] відповідно до 1/2 частки у праві спільної сумісної власності співвласників ( [PERSON] , [PERSON] ) даного будинку із забезпеченням наявності (можливістю облаштування) самостійного входу у відокремленій частині вказаного об`єкту нерухомості, що виділяється. Проведення експертиз доручено\~ експертам Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попереджено\~ експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивих висновків та відмову від дачі висновків. У розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи № 741/484/22 в одному томі. Оплату за проведення експертиз покладено на позивача [PERSON] . Провадження у справі зупинено на час проведення експертиз (а. с. 184-185 т. 1). Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року у вказаній справі поновлено провадження, оскільки на\~\~\~\~\~ адресу\~\~\~ суду\~\~\~\~\~ надійшли висновки експерта № 1336/1337/23-24 від 14 липня 2023 року та № 1338/23-24 від 12 грудня 2023\~ року, призначено підготовче судове засідання на 12 лютого 2024 року (а. с. 206-245, 247 т. 1). У\~\~\~\~ зв`язку\~\~\~ з\~ проведенням судових експертиз 05 лютого 2024 року представником [PERSON] адвокатом Коленченко О.О. до суду заяву про уточнення\~ позовних вимог, якою він просив суд: 1.\~ у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] \~ право приватної власності\~ на транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак\~ [NUMBER] , та транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; 2. стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак\~ [NUMBER] , та транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ,\~ у розмірі 51530 грн 00 коп. У порядку поділу спільного майна подружжя виділити [PERSON] в натурі частину\~\~\~\~ житлового\~\~\~\~ будинку\~\~ з\~ надвірними спорудами, розташованих по [ADDRESS] в першому варіанті поділу\~ в натурі приміщень згідно з технічним паспортом від 17 червня 2022 року, а саме: 1-9,\~ 1-1, 1-3, 1-7, 1-8, 1-6, 1-2 та визнати за\~ [PERSON] \~ право приватної власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих по [ADDRESS] в першому варіанті поділу в натурі приміщень згідно з технічним паспортом від 17 червня 2022 року, а саме: 1-9,\~ 1-1, 1-3, 1-7, 1-8, 1-6, 1-2. Судові витрати покласти на [PERSON] (а. с. 6-8 т. 2). 06 лютого 2024 року позивачем (відповідачем) [PERSON] було подано додаткові письмові\~\~\~ пояснення\~ щодо обставин сумісного будівництва та експлуатації\~ житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 19-24 т. 2). Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року задоволено клопотання представника [PERSON] та витребувано від акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» інформацію, чи отримував\~\~\~\~ [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженець с. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, у період з 1992 року по 1993 рік в Ощадбанку кредит на будівництво в розмірі 300 тисяч рублів, а також інформацію щодо дати погашення цього кредиту (а. с. 42-42 т. 2). 25 березня 2024 року АТ «Державний ощадний банк України»\~ повідомив суд, що не може надати інформацію, чи отримував [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у період 1992 рік по 1993 рік кредит на будівництво в розмірі 300 тисяч рублів, а також інформацію щодо дати погашення цього кредиту, оскільки встановлено термін зберігання документів 5 років після виконання умов договору (а. с. 55 т. 2). 11 квітня 2024 року ухвалою суду підготовче провадження у даній справі\~ закрито та призначено справу\~ до судового розгляду по суті (а. с. 59 т. 2). Допитані судом свідки сторони\~ відповідача (позивача) [PERSON] \~ надали такі покази: [PERSON] повідомив, що, починаючи з 1996 року, він періодично бував у Носівці, а, починаючи з 2002 року, - перебуває у дружніх стосунках із [PERSON] , неодноразово гостював у нього вдома, знає його першу сім`ю, а другу сім`ю менше. Зі слів [PERSON] , той брав великий кредит для будівництва будинку, будинок у подальшому збудував, а кредит виплатив, документи на придбані будівельні матеріали зберіг. Пригадує, що коли уперше був у [PERSON] удома, у будинку не було\~ повністю обладнано\~ другий\~ поверх та підвальне\~ приміщення; [PERSON] у судовому засіданні показав, що знайомий із [PERSON] з 1986 року,\~ усередині 1990-х років, разом із [PERSON] \~ працювали в одній організації. Пригадує, як\~ у 1993 році він допомагав [PERSON] привозити\~ на будівництво нового будинку по [ADDRESS] будівельні матеріали, зокрема, піно блок. Лариси [PERSON] , коли тривало спорудження будинку, він тоді не знав, натомість участь у будівництві брала його ( [PERSON] ) перша дружина [PERSON] . Він ( [PERSON] ) неодноразово брав участь у толоках та йому достовірно відомо, що для\~ спорудження будинку [PERSON] брав кредит у банку. У 1995 році будівництво\~ закінчилось. Орієнтовно у 1993-1994 роках до будинку було підключено мережу водопостачання, у 1993 році електричну енергію,\~ десь у 1994-1995 році газопостачання; [PERSON] надала покази, якими пригадала, що в перших числах початку 1995 року вона разом зі своїм нині покійним чоловіком\~ перебувала в гостях у [PERSON] по [ADDRESS] . Там також перебувала перша дружина [PERSON] . [PERSON] . У будинку було відносно тепло, лише не було проведено внутрішніх робіт на другому поверсі та у підвалі; [PERSON] дала суду покази, що дізналась від нині покійної дружини [PERSON] [PERSON] , що вони розпочали спорудження будинку. Пригадала, що, коли (імовірно, 07 січня 1995 року) вона разом з [PERSON] \~ приїздили у гості до\~ [PERSON] у будинок [ADDRESS] , там була [PERSON] . Будинок уже був готовим для проживання, у ньому було тепло; [PERSON] як свідок суду показав, що, коли він уперше приїздив до [PERSON] додому в будинок [ADDRESS] , там була перша його дружина [PERSON] , саме з нею [PERSON] у період шлюбу збудували цей будинок. На етапі\~ спорудження будинку [PERSON] він там не бачив. Достеменно року початку та закінчення будівництва він не пам`ятає, однак пригадує, що це було за життя нині\~ покійної дружини [PERSON] ; [PERSON] дав показання, що на початку 1990-х років він, будучи директором одного з підприємств району, надавав [PERSON] \~ для допомоги у спорудженні будинку автомобіль та трактор. Пригадав, що після 1991 року він разом з першою дружиною [PERSON] [PERSON] ,\~ брав особисту участь у толоках,\~ на які остання, зокрема, привозила продукти харчування.\~ Пізніше, коли він заходив до будинку, то бачив, що у ньому є мережі газопостачання, опалення та водопостачання; [PERSON] надав покази, що\~ по [ADDRESS] , орієнтовно наприкінці 1991 року-на початку 1992 року він отримав під забудову земельну ділянку, а недалеко (навпроти через дорогу) таку ж ділянку отримав і [PERSON] .\~ Пригадує, що у 1992 році будівництво в [PERSON] перебувало в розпалі та тривало до 1995 року. При спорудженні\~ будинку залучався кран, перекриття і стіни робили робітники та сам [PERSON] . З ким на той час був у шлюбі [PERSON] , йому не відомо. По [ADDRESS] водопостачання та газопостачання були прокладені у 1993-1994 роках, тоді ж була підключена електроенергія;\~ [PERSON] , 1980\~ року народження, дала суду показання, що вона є донькою [PERSON] . Раніше вона разом з батьком, матір`ю та братом\~ проживали по [ADDRESS] , а у січні 1995 року батько переїхав у новозбудований будинок по [ADDRESS] . На той момент будинок був повністю придатним до проживання, а шлюб батька з її матір`ю ще не був розірваний. Фактично завершення будівництва цього будинку відбулося в 1994 році. У січні 1995 року, коли будинок уже був збудованим, мав дах, вінка, двері, але без косметичного ремонту, [PERSON] , не будучи одруженою із батьком свідка, привезла вантажним автомобілем марки «ГАЗ» свої меблі для облаштування будинку. Свідок добре пам`ятає ці події, оскільки у 1995 році їй було 15 років.\~\~ Позивач (відповідач) [PERSON] та її представник адвокат Коленченко О.О. у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення\~ позовних вимог. Привертали увагу суду, що спірний будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями було збудовано спільною працею та за\~ спільні кошти подружжя, уведено в експлуатацію у 1998 році в період перебування сторін у шлюбі. Оскільки наразі шлюб розірвано, а сторони не досягли\~ згоди щодо поділу майна в добровільному порядку, будинок належить сторонам на право спільної сумісної власності, частки у якій є рівними. Транспортні засоби (автомобіль та причіп) придбані теж у шлюбі необхідно залишити у власності [PERSON] , присудивши їй компенсацію у розмірі ? частини від їх вартості. У задоволенні позову [PERSON] просили відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю його вимог. Відповідач (позивач) [PERSON] та його представник адвокат Тригуб О.О.\~ (прізвище змінено відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 12 квітня 2024 року, а. с. 63 т. 2) визнали частково позовні вимоги [PERSON] , не заперечували проти визнання\~ за [PERSON] \~ права приватної власності\~ на транспортний засіб «SAMAND» та транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, та стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації 1/2 частини вартості цих транспортних засобів. Однак [PERSON] та його представник категорично не визнали позовні вимоги [PERSON] в частині виділення [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя в натурі частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих по [ADDRESS] . Свою позицію мотивували поясненнями, аналогічними поясненням, зазначеним у відзиві на позовну заяву, просили у задоволенні позову в цій частині відмовити. Стверджували, що на момент реєстрації шлюбу із [PERSON] будинок [ADDRESS] уже існував як об`єкт нерухомості, а тому він не може\~ бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] ані коштами, ані особистою працею\~ у набутті (створенні) спірного будинку ніякої участі не брала. Натомість просили суд позов [PERSON] про визнання спірного майна особистою приватною власністю задовольнити повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача (відповідача) [PERSON] , її представника адвоката Коленченка О.О., відповідача (позивача) [PERSON] , його представника\~ адвоката Тригуб О.О., дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на нижченаведене. Так, за ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено нижченаведені факти і відповідні їм правовідносини. 20 грудня 1991 року рішенням виконавчого комітету\~ Носівської міської Ради народних депутатів [PERSON] було виділено\~ присадибну земельну ділянку\~ по [ADDRESS] , в розмірі 0,15 га (п. 46) (а.с. 101 т. 1). 28 лютого 1992 року рішенням № 24 виконком Носівської міської ради народних депутатів дозволив [PERSON] будівництво індивідуального\~ житлового будинку на три кімнати\~\~\~ у\~\~\~ [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,15 га (а. с. 102 т.1, а.с. 27 т.2). 06 квітня 1992 року районним архітектором було здійснено виніс в натуру земельну ділянку індивідуального забудовника [PERSON] у [ADDRESS] (а.с.25 т.2). 18 серпня 1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] \~\~\~\~ було\~\~\~\~ розірвано,\~\~\~ про\~\~\~ що зроблено актовий запис за № 60 (свідоцтво\~ серії [NUMBER] від 18 серпня 1995 року, видане Носівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області) (а.с.100 т. 1). 29 вересня 1995 року гр. [PERSON] та гр. [PERSON] зареєстрували шлюб, про що того ж дня\~ відділом державної реєстрації актів цивільного стану\~ Носівського районного управління юстиції було\~ складено відповідний актовий запис № 96.\~ Прізвище\~ дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а. с. 160 т.1, а.с.29 т.2). 16\~\~\~ березня 1994 року рішенням виконкому Носівської міської ради за № 55 [PERSON] \~ надано дозвіл\~\~ на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для передачі у власність, орієнтовною площею 0,15 га, в тому числі: для будівництва\~ та обслуговування житлового будинку, господарських приміщень та споруд 0,10; ведення особистого селянського господарства 0,05 га по [ADDRESS] . (а.с.35 т.2). 04 листопада 1996 року [PERSON] як власником в цілому було замовлено, а начальником Носівського районного БТІ\~ виготовлено технічний паспорт на жилий будинок індивідуального фонду по [ADDRESS] .\~ Рік побудови: підвал 1996, жилий будинок -, веранда -, огорожа- (а. с. 31-34 т.2). 17 березня 1998 року актом про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального\~\~\~ житлового будинку прийнято в експлуатацію будинок [ADDRESS] ; забудовник [PERSON] . Комісія встановила:\~ будівництво розпочато лютого 1992 року і закінчено\~ в листопада 1996 року. Комісія постановила: пред`явлені\~\~ до\~\~\~ здачі\~\~\~\~\~ домоволодіння [PERSON] , що мешкає\~ по [ADDRESS] , вважати прийнятим (а.с.103 т. 1). 10 квітня 1998 року виконкомом Носівської міської ради народних депутатів Семешку Віктору Миколайовичу було видано\~ свідоцтво про право власності на жилий будинок в цілому, який розташований по\~ [ADDRESS] , та виданий на підставі\~ рішення виконкому Носівської міської ради\~ від 24 березня 1998 року (а.с.22, 104 т.1, а.с.35 т.2). З 11 квітня 1998 року [PERSON] зареєстрована за адресою місця проживання: [ADDRESS] (витяг з реєстру територіальної громади, дата формування 15 вересня 2023 року (а.с.30 т.2) 17 червня 2022 року КП «Носівське БТІ» на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальною площею приміщень 149,0 кв. м., житлова основна 40,1 кв.м.\~ Згідно з описом основних конструктивних елементів роки спорудження: підвал 1996, житловий будинок 1996, веранда 1996, ганок 1999,\~ сарай 1999, гараж 1999, погріб під будівлею 1999, навіс 2022, вбиральня 1999, ворота 2020, хвіртка 2020, огорожа 2020 (а.с.23-28 , 106-108 т. 1, 37-41 т.2). 05 січня 2023 року довідкою № 6 в.о. директора КП «Носівське бюро технічної інвентаризації», виданою [PERSON] , підтверджено, що станом на 31 грудня 2012 року в [ADDRESS] (раніше була адреса [ADDRESS] ) будинок зареєстрований за [PERSON] \~ на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Носівської міської ради від 10 квітня 1998 року (а.с.105 т.1). 31 серпня 2023 року [PERSON] змінено ім`я на [PERSON] , що стверджується\~ копією свідоцтва\~ серії [NUMBER] (а. с. 48 т. 2). З оглянутої у судовому засіданні\~ домової книги вбачається, що [PERSON] \~ значився прописаним за адресою\~ [ADDRESS] , після зміни порядку нумерації будинків по [ADDRESS] , з 10 квітня 1998 року,\~ а\~ [PERSON] , - починаючи з 11 квітня 1998 року. Після втрати паспорта, по довідці, [PERSON] значився зареєстрованим за місцем проживання [ADDRESS] , з 15 березня 1984 року (копія а. с. 71-73, 96-100\~ т.2). 17 вересня 2024 року на запит адвоката Тригуб О.О. Носівська міська рада повідомила, що\~ за адресою: [ADDRESS] , значаться зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 15 березня 1984 року і по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 11 квітня 1998 року і по теперішній час (а. с. 106 т. 2). Також судом оглянуто інвентарну справу № 7010 на домоволодіння по [ADDRESS] , яка містить\~ сукупність матеріалів технічної інвентаризації, що характеризують зазначений вище будинок як об`єкт нерухомого майна та якою стверджуються факти прийняття уповноваженими\~ органами рішень щодо надання дозволів на початок будівництва, завершення спорудження будинку, та інші матеріали\~ технічної інвентаризації. Висновком експерта за результатами проведення судової автотоварозначої експертизи\~ у цивільній справі № 741/484/22\~ від 14 липня 2023 року № 1336/1337/23-24 визначено ринкову вартість автомобіля «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак\~ [NUMBER] , та транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.207-212 т.1). Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 741/484/22\~ від 12 грудня 2023 року № 1338/23-24\~ визначено ринкову вартість житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих [ADDRESS] , а також варіант1 та варіант 2 поділу житлового будинку з надвірними спорудами з виділенням у натурі ? частини\~ житлового будинку і господарських споруд. Встановленим у судовому засіданні правовідносинам підлягають застосуванню нижченаведені норми права. Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Майнові відносини, які складаються між подружжям сторін у справі, урегульовано у нормах КпШС України, ЦК Української РСР,\~ СК України та ЦК України. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень СК України з урахуванням відповідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. З урахуванням зазначених правових норм порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися нормами КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України. Так, відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Частиною 1 статті 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічні положення закріплені також у статтях 60, 70 СК України та статті 368 ЦК України. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції). Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1 статті 61 СК України). Можна зробити висновок, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу. Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 66 СК України визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Нормами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, дослідження та оцінки всіх доказів, а також зазначення норм матеріального права, якими суд керувався при вирішенні позову. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу. Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з наданих стороною [PERSON] у справі доказів судом достовірно встановлено, що [PERSON] ,\~\~ як забудовником, будівництво спірного будинку\~ по [ADDRESS] розпочато у\~ лютому 1992 року, тобто у період шлюбу з [PERSON] , і таке будівництво закінчено\~ у листопада 1996 року, тобто у період шлюбу з [PERSON] . Таким чином, поза шлюбом з [PERSON] спорудження будинку тривало з лютого 1992 року по 28 вересня 1995 року, у той час як у шлюбі з [PERSON] продовжувалось у період з 29 вересня 1995 року (дати державної реєстрації шлюбу між сторонами у справі) та тривало по листопад 1996 року, про що свідчить технічний паспорт на жилий будинок індивідуального фонду по [ADDRESS] , від 04 листопада 1996 року та акт про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію\~ індивідуального житлового будинку прийнято в експлуатацію будинок [ADDRESS] від 17 березня 1998 року. Суд\~\~\~\~ погоджується\~\~ із доводами [PERSON] про те, що на час реєстрації шлюбу з [PERSON] основні роботи по будівництву будинку були завершені, і після цього обидві сторони проводили певні роботи в будинку, які на істотну його вартість не вплинули. При посиланні на вимоги статтей 60, 69, 71 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач (відповідач) [PERSON] мала довести, що збільшення вартості спірного майна у період з 29 вересня 1995 року по листопад 1996 року є істотним і в таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи безпосередня власна трудова діяльність. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, а й співвідносити у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи в остаточному об`єкті. Однак, наявними у справі доказами не підтверджується не тільки факт грошових затрат колишньої дружини [PERSON] \~ - [PERSON] , а й факт її\~ трудових затрат, коли вона могла б вкладатися якщо не фінансово, то власною працею в істотне збільшення вартості спірного майна у зазначений вище період. Такі обставини позивачем (відповідачем) [PERSON] суду не доведені. Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Ці вимоги застосовуються і у разі, якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на Ѕ частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане із вкладенням в об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу. Ураховуючи наведене, суд робить висновок, що позивачем (відповідачем) [PERSON] не надано належних та допустимих\~ доказів на підтвердження того, що її внесок у будівництво спірного будинку з 29 вересня 1995 року по листопад 1996 року у розумінні частини 1 статті 62 СК України є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування [PERSON] у шлюбі із [PERSON] на момент уведення в експлуатацію\~ спірного об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання зазначеного майна спільним сумісним майном подружжя. У судовому засіданні було досліджено\~ надані стороною [PERSON] копії квитанції до прибуткових касових ордерів, накладних, товарно-транспортних накладних, ордерів виданих у період з 02 березня 1993 року та по 17 жовтня 1994 року на придбання шиферу, щебеню,\~ цегли, блоків, бетону, перекриття для КСТ, лісоматеріалів, дралі, плит ДВП, кирпичу силікатного, газифіакції, колонки-газ,\~ скла, які свідчать про придбання [PERSON] будівельних матеріалів,\~\~\~ які застосовувались\~ у будівництві для зведення і опорядження будівель та споруд за [ADDRESS] (а. с. 111-134 т. 1). У суду відсутні будь-які сумніви щодо того, що вказані будівельні матеріали і будівельні конструкції\~ не були використані при спорудженні спірного будинку, оскільки їх застосування у будівництві підтверджено описами основних конструктивних елементів, характеристиками будівель\~\~ і\~\~\~\~ споруд,\~\~\~ зазначеними у технічних паспортах на будинок по [ADDRESS] (а.с.26 т.1, а.с.34 т.2). При цьому,\~ від сторони позивача (відповідача) [PERSON] \~ жодних клопотань про визнання указаних вище доказів неналежними та/або недопустимими до суду не надходило. Зазначення у техніних паспортах на будинок по [ADDRESS] .\~\~\~ років спорудження: підвалу 1996,\~ житлового будинку 1996,\~ веранди 1996,\~ суд уважає роками завершення будівництва, що відповідає акту про закінчення\~ будівництва та прийняття в експлуатацію\~\~\~\~ індивідуального\~\~ житлового будинку від 17 березня 1998 року (а. с. 26 т. 1, а. с. 34 т. 2). У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 зазначено, що судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 756/15452/17. Тому суд уважає, що сам по собі факт видачі 10 квітня 1998 року виконкомом Носівської міської ради народних депутатів свідоцтво про право власності на жилий будинок в цілому, який розташований по\~ [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , тобто в період шлюбу з [PERSON] , не є безумовною достатньою\~ підставою для віднесення такого майна до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 522/20693/15-ц вказано, що факт придбання майна під час шлюбу автоматично не відносить це майно до спільної сумісної власності подружжя, необхідно перевіряти, за які кошти таке майно було набуте. З огляду на викладене вище, проаналізувавши здобуті докази, суд приходить до висновку, що\~\~\~\~\~ в\~\~\~\~ задоволенні\~\~\~\~ вимог [PERSON] до [PERSON] про виділення [PERSON] в натурі 1/2\~\~\~ частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS] , необхідно відмовити, а позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити повністю, визнавши житловий будинок\~ [ADDRESS] \~ особистою приватною власністю [PERSON] . У зв`язку з викладеним судом відхиляються доводи представника [PERSON] адвоката Коленченка О.О. про необхідність застосування у правовідносинах, що виникли, роз`яснень, що містяться у\~ п. 7, п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», згідно з якими право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради, а, відтак, спірний будинок автоматично є об`єктом права приватної власності подружжя. Оскільки судом не встановлено наявності понесених в істотному розмірі затрат\~ з боку [PERSON] при спорудженні спірного будинку, то в такому разі остання не позбавлена можливості як колишня дружина [PERSON] , вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати реально понесені під час перебування у шлюбі. Щодо\~ позовних вимог [PERSON] про визнання за [PERSON] права приватної власності на транспортні засоби «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~ та «ПГМФ 830200»,\~ загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , суд зазначає, що вимоги про визнання за відповідачем (позивачем) [PERSON] права власності на указані транспортні засоби і стягнення на користь позивачки (відповідачки) [PERSON] відповідної грошової компенсації необхідно розглядати як вимогу про поділ цих неподільних речей\~ шляхом виділення їх у власність [PERSON] та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби. Унаслідок його виділення у власність однієї із сторін і такого стягнення на користь іншої сторони у спорі\~ право спільної сумісної власності на автомобіль та причіп припиняється. Судом установлено що [PERSON] є власником транспортного\~ засобу «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з.\~ [NUMBER] , дата реєстрації 11 вересня 2013 року, та транспортного\~\~\~\~ засобу\~\~\~\~ «ПГМФ\~\~ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації 24 липня 2019 року, що підтверджується\~ копіями\~ свідоцтв про реєстрацію\~\~\~ транспортого\~\~\~ засобу, відповідно, [NUMBER] \~ та [NUMBER] (а. с. 12, 13, 20, 21 т. 1). Таким чином, зазначені транспортні засоби\~ придбані сторонами у справі під час перебування їх у шлюбі та оформлені на [PERSON] . Згідно з висновком експерта за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи від 14 липня 2023 року № 1336/1337/23-24\~ ринкова вартість транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , на час проведення огляду 06 червня 2023 року складає 93020 грн 00 коп., а транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] 10040 грн 00 коп. (а. с. 212 т. 1). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 1, 4 та 5\~ статті 71 СК України). [PERSON] не претендувала на те, щоб залишити автомобіль та причіп\~ собі, припинивши право відповідача на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією [PERSON] за цю частку. Вона, навпаки, дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від [PERSON] . Суд констатує, що вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку іншої сторони у справі попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такої сторони законодавство України не вимагає. Факт відсутності у сторони коштів для одномоментної виплати компенсації іншій стороні сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. У судовому засіданні, судових дебатах\~ сторона [PERSON] визнала позов [PERSON] у частині\~ визнання за [PERSON] права приватної власності\~ на транспортні засоби «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~ та «ПГМФ 830200»,\~ загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Так, згідно з частинами 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто визнання позову відповідачем згідно зі ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Отже, позов [PERSON] у цій частині підлягає задоволенню з подальшим визнанням за [PERSON] право приватної власності на транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак\~ [NUMBER] , ринкова вартість якого становить 93020 грн 00 коп. та транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ринкова вартість якого становить 10040 грн 00 коп., припиненням права спільної сумісної власності\~ [PERSON] \~ та [PERSON] на ці об`єкти, стягненням із [PERSON] на користь [PERSON] компенсації 1/2 частини вартості указаних транспортних засобів. Визначаючи вартість спірних автомобіля та причепа, суд бере за основу вартість, зазначену у висновку саме експерта від 14 липня 2023 року № 1336/1337/23-24 за результатами експертизи, що проведена за клопотанням [PERSON] , та бере до уваги, що жодна зі сторін заперечень щодо висновку судової автотоварознавчої експертизи не надала. При вирішенні цієї справи судом враховуються також положення ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Принцип змагальності згідно зі ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, натомість позов [PERSON] задоволенню повністю. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України\~ при ухвалені рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, судом розглянуто позовну заяву майнового характеру. Відповідно, ціна позову визначається згідно з вимогами п. п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України: у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується; у позовах про визнання права власності на майно вартістю майна; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Зі змісту позовної заяви [PERSON] убачається, що нею судовий збір сплачено\~ у розмірі 3388\~\~ грн\~\~ 16 коп., тобто 50 відсотків, виходячи з\~ орієнтовної вартості усього майна у сумі 677632 грн 00 коп. (а. с. 6, 7 т. 1). При зверненні до суду [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 4556 грн 32 коп. відповідно до орієнтовної вартості майна у розмірі 455632 грн, зазначено, що в разі необхідності судовий збір буде доплачено (а. с. 91, 95 т. 1). За проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1338/23-24 [PERSON] сплачено 15294\~\~\~ грн 72 коп., за проведення автотоварознавчої експертизи № 1336/1337/23-245 3345 грн 72 коп. (а. с. 198, 220 т. 1).\~ У ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання, підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір»). У\~\~\~\~ постанові\~\~\~\~ Великої\~\~\~\~ Палати\~\~\~\~ Верховного\~\~\~\~\~ Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 зазначено, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. Аналогічні вимоги містить і ч. 2 ст. 176 ЦПК України, за змістом якої, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. З урахуванням висновків будівельно-технічної експертизи № 1338/23-24, автотоварознавчої експертизи № 1336/1337/23-245\~ ціна\~ позову за позовною вимогою позивача (відповідача) [PERSON] становить, відповідно, 749588 грн та 103060 грн, за позовною вимогою\~ відповідача (позивача) [PERSON] 749588 грн (а. с. 212, 238 т. 1). Відтак, підлягала сплаті сума судового збору: [PERSON] :\~ 749588 + 103060 х 1% = 8526,48, з яких 50 % становить 4263 грн 24 коп.; фактично сплачено 3388 грн 16 коп.; підлягає стягненню 875 грн 08 коп. (4262,24 3388,16); [PERSON] :\~\~ 749588\~\~ х\~\~ 1% = 7495 грн 88 коп., з яких фактично сплачено 4556 грн 32 коп.; підлягає стягненню: 2339 грн 56 коп. (7495,88 4556,62). Одночасно, у зв`язку із визнанням позову та, відповідно, задоволення судом позову у цій частині із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на проведення автотоварознавчої експертизи вартості транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак\~ [NUMBER] , та транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп\~\~\~\~\~ \~\~ бортовий,\~\~\~\~\~ 2019\~\~\~\~ року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (висновок № 1336/1337/23-24 від 14 липня 2023 року) у розмірі\~ 3345 грн 72 коп. Зважаючи на положення частини 8 статті 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів сторонами у справі заявлені клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, докази щодо розміру яких будуть подані до суду\~ протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Outcome: partial