Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

На підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.02.2024 року, яка 23.02.2024 року набула чинності (а.с.89), вказана справа була направлена за підсудністю до Лозівського міськрайонного суду Харківської області, що не відповідало місцю проживанню відповідача відповідно до даних Єдиного державного демографічного реєстру на підставі п.3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з чим ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.03.2024 року, яка 29.03.2024 року набула чинності (а.с.97), справа була передана до Первомайського міськрайонного суду Харківської області. У позовній заяві позивач в особі свого представника за довіреністю Лісової Вікторії Юріївни , повноваження якої припинилися 09.10.2024 року, засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 48542,98 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором №2035168097 від 25.12.2020 року станом на 06.11.2023 року у розмірі 27883,64 грн., яка складається із 27878,98 грн. - заборгованості за кредитом та 4,66 грн. - заборгованості за відсотками, а також заборгованості за кредитним договором №2035168097_card від 25.12.2020 року станом на 10.10.2023 року у розмірі 20659,34 грн., яка складається із 4040,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 689,94 грн. - заборгованості за відсотками, 7959,60 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 7969,40 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. Позивач також надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. В обгрунтування позову було зазначено, що 25.12.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено два кредитних договори на підставі заяви відповідача, які є взаємопов`язаними, оскільки другий договір стосувався видачі кредитної картки до первинного кредитного договору. Кредит видавався для придбання техніки у спеціалізованому магазині у м. Харків. Позивач вказав, що за умовами вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок із видачею банківської картки, емітованої позивачем. Відповідач погодився із запропонованими позивачем умовами обслуговування кредиту та тарифами, які запропонував позивач. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами. Відповідач в процесі користування кредитними коштами не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив вимоги статей 509, 526, 1054 ЦК України, тобто ухилився від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 13.05.2024 року справа була прийнята до провадження, розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику осіб, наданий час сторонам по справі для подання усіх заяв по суті позову (а.с.100). Позивач про вказану ухвалу був повідомлений належним чином засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.103). Відповідач про вказану ухвалу був повідомлений у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.108). Відзив від відповідача не надходив. 21.05.2024 року доступ до матеріалів справи в електронній формі отримав представник відповідача адвокат Лозовський Станіслав В`ячеславович на підставі відповідних заяв про вступ у справу та про ознайомлення з матеріалами справи в електронній формі (а.с.104-107) Інші заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 25.12.2020 року між сторонами було укладено кредитний договір №2035168097, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 61454,00 грн. строком на 24 місяці з метою придбання товарів зі сплатою процентів у розмірі 0,01% за весь час користування кредитом відповідно до погодженого сторонами графіку платежів до розрахунку загальної вартості кредиту (а.с.34-35). Крошові кошти відповідачу були надані для оплати 25.12.2020 року техніки у магазині електронної техніки ООО «Дієса» (торгова марка «Eldorado») на суму 69214,00 грн., що підтверджується копіями видаткової накладної №42-54851 від 25.12.2020 року та товарним чеком №С142-00054851 від 25.12.2020 року (а.с.39-40). Відповідач належним чином вимоги вказаного договору не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, у визначеному позивачем розмірі (а.с.13), з якою суд погоджується, оскільки вона відповідає графіку повернення кредиту, погодженого сторонами у кредитному договорі, окрім нарахування процентів після 25..12.2022 року, коли договір між сторонами припини дію. Так, із правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно по кредитному договору №2035168097 позивач мав право на отримання відсотків виключно у розмірі 2,31 грн. після чого його право у кредитному договорі було забезпечено виключно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Відповідно нарахування процентів за період з 26.12.2022 року до 06.11.2023 року у розмірі 2,35 грн. не відповідає вимогам закону, а тому не може бути стягнуто з відповідача. Тому заборгованість за кредитним договором №2035168097 від 25.12.2020 року, який припинив свою дію 25.12.2022 року, в дійсності складає розмірі 27881,29 грн. замість 27883,64 грн. заявлених позивачем, яка складається із 27878,98 грн. - заборгованості за кредитом та 2,31 грн. - заборгованості за відсотками і саме в такому вигляді суд задовольняє вимоги позивача. Відносно другого кредитного договору №2035168097_card від 25.12.2020 року, то в частині вказаного договору підстав для його задоволення у суду немає, оскільки до суду позивачем в порушення вимог ч.2 ст.83 ЦПК України як доказ укладання не надано самої заяви-анкети про надання банківських послуг по вказаному договору, хоча про цю заяву мова прямо йде у досудовій вимозі, направленій відповідачу 31.10.2023 року (а.с.67), відсутні докази емітування картки відповідачу (строк дії, порядок видачі, час отримання тощо). Посилання на вказану картку у звіті-рахунку за відповідні періоди з 28.12.2020 року до 10.10.2023 року не може визнано належним доказом у справі, оскільки не зрозуміло, який по вказаній картці кредит був отриманий позивачем первинно, чи здійснювалося погашення заборгованості відповідачем по вказаному договору чи по первинному для цього кредитному договору №2035168097 та вказаний розрахунок не є випискою по банківському рахунку як первинний бухгалтерський документ для можливості встановити усі надходження та витрати відповідача по відношенню до вказаного кредитного договору №2035168097_card, тобто позивач не довів як сам факт отримання відповідачем кредиту за даним договором, так і факт розуміння можливості нарахування відповідачу як процентів за його користування (про що повинно було б бути зазначено в ненаданій заяві-анкеті), так і відповідних нарахувань саме за вказаним договором. До того ж за відсутності строку дії виданої картки неможливо встановити строк дії вказаного договору. Суд не приймає до уваги надані позивачем в цій частині публічні правила кредитування в АТ «ОТП банк» від 18.02.2020 року, затверджені наказом №07-1 від 17.01.2020 року, розміщені на сайті банку (а.с.41-58), оскільки вони не підписані відповідачем, позивач на власному сайті міг та може вільно виставляти та змінювати відповідні правила на власний розсуд та відсутні будь-які інші докази погодження відповідача на вказані правила в частині що стосуються кредитного договору №2035168097_card. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно суд задовольняє заявлені позовні вимоги частково у розмірі 27881,29 виключно по кредитному договору №2035168097 від 25.12.2020 року замість заявлених до стягнення 48542,98 грн., що складає 57,44% від заявлених. На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги у розмірі 27881,29 грн. із 48542,98 грн. заявлених, що становить 57,44% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 57,44% від сплаченого при зверненні до суду позивачем судового збору у розмірі 3028,00 грн., що становить 1739,28 грн. Іншу суму сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial