Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати договір купівлі-продажу господарських будівель - гаражів укладеним 01.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] - дійсним. Визнати за [PERSON] право власності на господарські будівлі, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , човниковий гараж № [NUMBER] , човниковий гараж № [NUMBER] . Короткий зміст та обґрунтування позову. 01.02.2022 року [PERSON] , як продавець та [PERSON] , як покупець, уклали попередній договір купівлі-продажу господарських будівель, а саме: гаражів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В ході переговорів про укладання договору купівлі-продажу, відповідач запевнив позивача, що він є власником господарських будівель - гаражів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору сторони домовились здійснити оформлення договору купівлі-продажу до 16.02.2022 року у нотаріальному порядку. До підписання попереднього договору 20.08.2019 року позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 120 000,00 грн., а відповідач передав позивачу технічні паспорти на гаражі, а саме: технічній паспорт на човниковий гараж № [NUMBER] , загальною площею 57,60 кв.м., 1991 року побудови, розташований за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 570, паспорт виготовлений станом на 19.10.2015 рік; технічній паспорт на човниковий гараж № [NUMBER] , площею - 58,56 кв.м., 1991 року побудови, розташований за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 571, паспорт виготовлений станом на 20.10.2015 рік. Того ж дня відповідач звільнив гаражі і позивач вступив у володіння вище зазначеного нерухомого майна. Протягом 2022, 2023, 2024 років позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням оформити нотаріально попередній договір купівлі-продажу господарських будівель (гаражів), але з невідомих причин відповідач не приймав ніяких мір для належного оформлення договору купівлі-продажу. Через відсутність державної реєстрації права власності за відповідачем на приміщення гаражів, позивач позбавлений можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу гаражів, хоча фактично правочин між сторонами вчинений та він відповідає волевиявленню обох сторін, оскільки відповідач передав приміщення човникових гаражів та технічні паспорти, а позивач в свою чергу передав йому обумовлену суму грошових коштів у розмірі 120 000,00 грн. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2024 року провадження у справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій позов підтримує, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просить справу розглянути без його участі та позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить справу розглянути у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2022 року [PERSON] , як продавець, та [PERSON] , як покупець, уклали попередній договір купівлі-продажу господарських будівель, а саме: гаражів за № 4, 6, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В ході переговорів про укладання договору купівлі-продажу, відповідач запевнив позивача, що він є власником господарських будівель гаражів за № [NUMBER] , 6, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору сторони домовились здійснити оформлення договору купівлі-продажу до 16.02.2022 року у нотаріальному порядку. До підписання попереднього договору 01.02.2022 року позивач передав відповідачу 20.08.2019 року грошові кошти в сумі 120 000,00 грн., а відповідач передав 01.02.2022 року позивачу технічні паспорти на гаражі, а саме: технічний паспорт на човниковий гараж № [NUMBER] , площею - 57,60 кв.м., 1991 року побудови, розташований за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 570, паспорт виготовлений станом на 19.10.2015 рік; технічній паспорт на човниковий гараж № [NUMBER] , площею - 58,56 кв.м., 1991 року побудови, розташований за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 571, паспорт виготовлений станом на 20.10.2015 рік. Того ж дня відповідач звільнив гаражі і позивач вступив у володіння вище зазначеного нерухомого майна. Протягом 2022, 2023, 2024 років позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням оформити нотаріально попередній договір купівлі-продажу господарських будівель, але з невідомих причин відповідач не приймав ніяких мір для належного оформлення договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов - реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Факт будівництва гаражів відбувся до 1992 року, що підтверджується технічними паспортами. Закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Відповідно до листа Міністерства юстиції від 23.02.2016 № 8.4-35/18/1 «Щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майно, збудованих до 5 серпня 1992 року» відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Вказане безумовно направлено на реалізацію положень статті 331 ЦК України. Оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011, пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Через відсутність державної реєстрації права власності за відповідачем на господарські будівлі човникові гаражі за № [NUMBER] , [NUMBER] , які розташовані за адресою: [ADDRESS] , позивач позбавлений можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу господарських будівель (гаражів), хоча правочин відповідає волевиявленню обох сторін, містить усі істотні умови та відповідає вимогам чинного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, визнавши договір купівлі-продажу дійсним та право власності на нерухоме майно за позивачем.

Outcome: approved