Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у серпні 2024 р. представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами про визнання правочину (усний договір купівлі-продажу) від 31.12.2013 таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, недійсним та таким, що підлягає розірванню, солідарне стягнення з відповідачів 5000 грн 00 коп. вартості придбаних товарів та 50000 грн 00 коп. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.12.2013 о 17 год. 23 хв. позивач придбав в магазині «Lifecell» за адресою: м. Київ, пр-т Берестейський,100 ї, телефон ОРРО А54 4/64 blue та захисну гідрогелеву плівку BLADe Hydrogel (clear glossy) загальною вартістю, з урахуванням знижки, 5000 грн 00 коп. Позивач був впевнений, що купує товар в ТОВ «Лайфселл», оскільки були всі наявні ознаки для цього (магазин як зовні, так і всередині виглядав як офіційний магазин Lifecell, одяг працівників магазину мали брендові написи «lifecell», на сайті ТОВ «Лайфселл» також наявні фото, адреса даного магазину та інформація про продаж телефонів). У зв`язку з тим, що придбаний товар не сподобався позивачу, 03.01.2024 він вирішив повернути продавцю товар та обміняти його на інший, про що повідомив останнього. Телефон у користуванні не був, жодного дзвінка з мобільного пристрою здійснено не було, акаунт позивача, сім-карта не встановлювались, телефон для отримання електронних комунікаційних послуг чи будь-яким іншим чином не використовувався, товар зберіг товарний вигляд. Спочатку продавці магазину погодились зробити заміну товару, але посилаючись на відсутність грошових коштів у касі магазину, просили позивача прийти пізніше, придбаний товар приймати відмовились. Позивач неодноразово приходив до магазину, проте відповідь була аналогічна. 11.01.2024 позивач звернувся зі скаргою на «гарячу лінію» ТОВ «Лайфселл», за результатами якої було повідомлено, що у співробітника магазину виявлено порушення стандартів обслуговування клієнта. У подальшому, 18.01.2024 ТОВ «Лайфселл» заперечило відношення до магазину, де позивач придбав товар. Правочин по придбанню товару здійснено з використанням нечесної підприємницької практики, недобросовісної поведінки відповідачів, такий правочин є недійсним. Неналежними діями відповідачів порушено право позивача щодо обміну придбаного товару протягом чотирнадцяти днів, положення якого передбачено ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів. Крім того, вказаними неправомірними діями відповідачів, що виразились в недобросовісній поведінці, відмові повертати кошти, позивачу завдано моральної шкоди. У нього погіршився стан здоров`я, позивач неодноразово звертався за допомогою до медичного закладу, перебував на стаціонарному лікуванні, чого раніше не було. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 50000 грн 00 коп. 26.09.2024 представник відповідача ТОВ «Лайфселл» подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, позовні вимоги є такими, що не відповідають чинному законодавству, є суперечливими. Зазначає, що усний договір купівлі-продажу не був розірваний, а тому відсутні обґрунтовані підстави стверджувати про прострочення повернення грошових коштів. Придбаний товар був у користуванні позивача, з дисплею телефону знято захисну товарну плівку, яка клеїться на дисплей на заводі-виробнику, та наклеєно гідрогелеву плівку, тобто відбулась зміна товарного вигляду телефона, зміна його споживчих властивостей. Водночас, незважаючи на такі зміни у придбаному товарі, позивачу було обіцяно повернути кошти, для чого запропоновано завітати до магазину 15.01.2024, тобто в останній день для повернення товару, а не 13.01.20204, як стверджує позивач. Проте, у зв`язку з тим, що у позивача був відсутній телефон, не було підстав для повернення коштів. Також зазначає, що продавцем телефону є ФОП [PERSON] . У дилерському магазині за адресою, де було придбано товар, здійснює діяльність ТОВ «ВЕСТ СЕЛЛ» на підставі укладеного договору від 01.09.2022, яке залучило до співпраці в даному магазині ФОП [PERSON] , уклавши відповідний договір. Безпосереднього договору між відповідачами щодо діяльності в даному магазині укладено не було. Факт перебування працівника магазину в одязі з логотипом лайфсел, не може свідчити про належність такої особи до штату працівників ТОВ «Лайфселл» та перебування у трудових відносинах. Крім того, у даному дилерському магазині міститься інформація про продавця товару - ФОП [PERSON] . Підстави для застосування нечесної підприємницької діяльності у спірних правовідносинах відсутні. Проти вимог моральної шкоди відповідач також заперечує. Наявні проблеми зі здоров`ям позивача не пов`язані з подією щодо повернення телефону та коштів, оскільки незадовільний стан здоров`я позивача має тривалий характер, описані в позовній заяві події не могли виникнути в період з 03.01.2024 по 13.01.2024. Порушення прав позивача з вини ТОВ «Лайфселл» не мало місця, що унеможливлює задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди (а.с. 165-171). 17.10.2024 представник ФОП [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у задоволені позовних вимог просить відмовити. Зазначає, що товарний вигляд придбаного позивачем товару піддавався зміні, шляхом поклейки гідрогелевої плівки на екран телефону. Незважаючи на це, відповідач погодився отримати товар та повернути кошти, попросивши лише зачекати повернення коштів у межах вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Доводи позивача про застосування продавцем нечесної підприємницької практики є необґрунтованими та суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів», до позивача не було застосовано жодного вплину щодо придбання товару, який би він не уклав за відсутності такого впливу зі сторони суб`єкта господарювання. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, позивачем не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між візитом до магазину та погіршенням стану здоров`я позивача. Позовні вимоги є взаємовиключними способами захисту, мають різні правові наслідки, що свідчить про неналежний спосіб захисту та є підставою для відмови у позові (а.с. 199-206). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2024 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 125-126). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 128-129). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 130-131). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.11.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 218). Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, подав заяву про проведення підготовчого засідання за його відсутності (а.с. 217). Представник ТОВ «Лайфселл» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник ТОВ ФОП Смолькін А.О. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, просила проводити розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 206). Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що відповідно до фіскального чеку L4_VouhKHxE від 31.12.2023 за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 100ї, позивач придбав у ТОВ «Лайфселл» у ФОП [PERSON] телефон ОРРО А54 4/64 blue та захисну гідрогелеву плівку BLADe Hydrogel (clear glossy) за ціною 5000 грн 00 коп., з урахуванням знижки 199 грн 00 коп. (а.с 41-48). 03.01.2024 позивач вирішив повернути телефон продавцю товар та обміняти його на інший, про що повідомив останнього. У період з 03.01.2024 по 13.01.2024 позивач намагався здійснити повернення товару, отримати грошові кошти, майже щодня приходив до магазину за адресою: [ADDRESS] . Не отримавши грошових коштів від продавця, [PERSON] 13.01.2024 надіслав на поштову адресу відповідачів вимогу про повернення грошових коштів у сумі 5000 грн 00 коп. за придбані товари (телефон та захисну плівку). Також просив вважити розірваним договір купівлі-продажу від 31.12.2023. На поштову адресу ТОВ «Лайфселл» позивач надіслав мобільний телефон та захисну плівку (а.с. 77-82). 18.01.2024 ТОВ «Лайфселл» у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 11.01.2024 повідомив, що магазин в [ADDRESS] , в якому було придбано товар, не є офіційним представництвом ТОВ «Лайфселл», є дилерським магазином, продавцем даного товару є ФОП [PERSON] . У даному магазині не знаходяться робочі місця працівників ТОВ «Лайфселл», господарська діяльність не здійснюється (а.с. 62-63). На вимогу позивача про розірвання договору та повернення коштів від 13.01.2024, ТОВ «Лайфселл» повідомив, що дана вимога не підлягає виконанню, оскільки між позивачем та товариством жодні договори не укладались, ТОВ «Лайфселл» не є імпортером, продавцем вказаних товарів, коштів не отримувало. Поштове відправлення підлягає поверненню позивачу, для чого останньому необхідно з`явитись до офісного приміщення ТОВ «Лайфселл» (а.с.83-85). 15.02.2014 ФОП [PERSON] на вимогу позивача про розірвання договору та повернення коштів від 13.01.2024, повідомив, що придбаний смартфон був у користуванні позивача (використовувався для отримання електронних комунікаційних послуг, на екрані поклеєна гідрогелева плівка, яка була придбана разом з телефоном). Жодних нарікань на роботу смартфона не було. Зважаючи на численні звернення позивача, продавцем магазину вирішено піти на зустріч позивачу та запропоновано почекати до понеділка 15.01.2024 для з`ясування питання щодо можливості повернення коштів. 15.02.2024 позивач звернувся в магазин для повернення коштів. При цьому, придбаного товару у позивача не було, станом на 15.02.2024 такий товар до ФОП [PERSON] не надходив, а тому відсутні підстави для повернення коштів (а.с. 86-87). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду законодавство про захист прав споживачів регулюється Законом України «Про захист прав споживачів», положеннями Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що містять положення про захист прав споживачів. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пунктом 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. У Постанові Верховного Суду у справі №333/6447/13-ц від 29.11.2018 зазначено, що при вирішенні спорів про захист прав споживачів необхідно враховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов?язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві. До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, необхідно віднести: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров?ю або майну споживача. Пунктом 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. У своєму позові позивач посилається на введення його в оману та використання відповідачем нечесної підприємницької практики, що в свою чергу є підставою для недійсності правочину. За змістом наведених норм для визнання недійсним правочину як такого, що укладений під впливом обману, необхідно, щоб сторона була введена в оману саме стосовно обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №910/4924/18). Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17. Враховуючи вищенаведені норми, судом не встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами внаслідок придбання товару, вчинено відповідачем із застосуванням діяльності (дії або бездіяльності), що ввела споживача в оману, шляхом спонукання надати згоду на укладення правочину через надання неправдивої чи неповної інформації про основні характеристики товару, гарантійні строки, обслуговування, будь-які застереження, ціну, спосіб продажу, умови оплати, дані продавця, тощо, що виключає застосування нечесної підприємницької практики до позивача та визнання недійсним договору. Також суд звертає увагу, що позовні вимоги позивача про визнання правочину таким, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, визнання його недійсним, розірвання договору, є суперечливими. Положення ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 216, ст. 236 ЦК України передбачають, що у разі вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики, такий договір є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків, додаткового визнання недійсним не потребує. Недійсний правочин не підлягає розірванню. Звернувшись до ФОП [PERSON] , у якого позивач придбав товар, останній погодився повернути кошти покупцю, проте за відсутності товару такі кошти правомірно не могли бути повернуті позивачу. При вирішенні спору на підставі наявних у справі доказів, судом встановлено відсутність у позивача правових підстав для стягнення грошових сум з відповідачів, придбані товари продавцю не передавались, відповідні докази в матеріалах справи відсутні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 5 ч. 1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 460/2545/17, якщо право, за захистом якого звернувся позивач, не порушено, то і підстав для відшкодування моральної шкоди (похідної вимоги) немає. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним, таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, розірвання договору відмовлено, а тому позовні вимогі про стягнення моральної шкоди, як похідні вимоги, також не підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору під час подання позовної заяви до суду, а у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed