Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

17.08.2023 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м Одеси з вищезазначеним позовом, у якому просив суд: визначити додатковий строк для [PERSON] для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , строком у три місяці, після набрання рішенням суду законної сили. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 17.08.2023 року справа розподілена для подальшого розгляду судді Леонову О.С. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.11.2023 року у вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання. Відповідно до Наказу №1-в/тр/с від 18.01.2024 року суддя Леонов О.С. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначити призначений повторний автоматизований розподіл даної судової справи 06.02.2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси, справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйку І.А. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2024 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.05.2024 року витребувано спадкову справу №451/2017 у державного нотаріуса Арабаджи Катерини Георгіївни Приморської державної нотаріальної контори (м. Одеса, вул. Средньофонтанска, 19Б), відкриту після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 03.09.2024 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. надала до суду копію спадковою справи №451/2017. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його особистої участі, на підставі наявних документів, позовні вимоги просив задовольнити. Представник Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явися, повідомлявся про дату, час та місце розгляду належним чином та своєчасно. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги не можливо задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок виникнення права на спадкування, та регулюються Книгою 6 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що було видано свідоцтво про смерть від 28.05.2015 року, серії [NUMBER] , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №5876. Факт родинних відносин позивача та його батька - [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження від 30 листопада 1979 року серія [NUMBER] , актовий запис №1760. Судом встановлено, що батько позивача проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на день його смерті разом з ним ніхто не був зареєстрований та не проживав, що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 20.09.2017 року №665. Згідно матеріалів справи, батько позивача та матір позивача розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 27.12.2001 року, що видане відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси, актовий заспи №244, серії [NUMBER] . Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане Шепетівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області, актовий запис №386, серії [NUMBER] Інших спадкоємців не має. Судом встановлено, що після смерті батька позивача відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на житловий будинок у якому проживав мій батько за адресою: [ADDRESS] , Судом встановлено, що протягом строку, який наданий законом для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки йому не було відомо про наявність спадкового майна, так як батько проживав один. 11 жовтня 2017 року, позивач звернувся із відповідними документами до Другої одеської державної нотаріальної контори нотаріус К.Г. Арабаджи, на його звернення нотаріусом було заведено спадкову справу за №451/2017 після смерті [PERSON] , однак відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку (шість місяців) та роз?яснено, що питання про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини може бути вирішено в судовому порядку, що підтверджується листом нотаріуса від 11.10.2017 року №1514/02-14. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно ст.. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов?язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Виходячи із ст. 175 ЦПК, де йдеться про зміст позовної заяви, саме позивач встановлює відповідача у справі. Пред`являючи позовну заяву, позивач може зазначити відповідачем особу, яка не є носієм спірного обов`язку, тобто неналежного відповідача. При пред`явленні позову суд не може встановити, чи є позивач або відповідач належними сторонами, оскільки при пред`явленні позову вони є передбачуваними суб`єктами спірних матеріальних правовідносин і питання про їхню належність до справи вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з ураху\-ванням поданих доказів у справі. За загальним правилом, позов має пред`являтися до суду належним позивачем, тобто особою, яка має право вимоги за позовом, оскільки саме її права, свободи та інтереси порушені, оспорюються або невизнані та лише до належного відповідача - особи, яка повинна відповідати за позовом. Таке процесуальне право та обов`язок позивача та відповідача бути належним суб`єктом цивільних процесуальних відносин зумовлено матеріально - правовими відносинами, учасниками яких вони є. Належні сторони у цивільному процесі є носіями суб`єктивних прав та обов`язків, які складають зміст матеріально-правових відносин. Так, при розгляді спорів щодо спадкування належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, на квартиру. У зв`язку з тим, що розгляд зазначеної справи не може вплинути на права та обов`язки Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, проте має бути відповідна територіальна громада. Так, відповідно до Порядку взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємствта установ Одеської міської ради з питань визнання спадщини відумерлою, затвердженого розпорядженням Одеського міського голови № 816 від 15.09.2021 р., а також відповідно до статей 42, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 1277 Цивільного кодексу України та з метою забезпечення ефективності взаємодії з питань визнання спадщини відумерлою на території міста Одеси саме юридичний департамент Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, на який покладено обов`язок здійснювати заходи щодо виявлення, охорони та збереження спадкового майна, яке у подальшому може бути визнано відумерлою спадщиною та перейде у власність територіальної громади міста Одеси. Отже, суд прийшов до висновку, що позивачем не вірно визначено особу, яка повинна відповідати по пред`явленому до суду позову. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Аналогічна позиція викладене у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 705/3876/18. Верховний Суд у даній постанові зазначає, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року зазначено, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватися правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Судом встановлено, що як спадкоємець за законом, який не проживав із спадкоємцем, позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки пропустив встановлений законом шестимісячний термін, тому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постановв Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі №459/295/16-ц. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд встановив, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини в зв`язку з тим, що йому не було відомо про смерть спадкодавця. Але одна ця обставина не має характеру об`єктивної та не є підставою для задоволення позовних вимог. Інших об`єктивних та непереборних обставин пропуску шестимісячного строку, встановленого законом, позивач у позовній заяві не навів. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців 1 місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов?язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду в кожному конкретному випадку. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за відсутності поважних причин, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови задоволенні позову на позивача. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст.ст. 16, 1220, 1222, 1223, 1227, 1258, 1261, 1268, 1270, 1272, ЦК України,

Outcome: dismissed