Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

ТОВ «Діджи фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.09.2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір №699548 про надання споживчого кредиту. 28.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №2808-23, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Заборгованість відповідача станом на 28.08.2023 року становить 42062,33 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 18357 грн., відсотками - 23705,33 грн. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати та витрати на правову допомогу позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання представник позивача не з`явився. У відповіді на відзив на позовну заяву просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, справу розглянути за його відсутності. В обґрунтування заперечення зазначив, що матеріали справи містять належні та допустимі докази, що підтверджують факт відступлення права вимоги до відповідача від ТОВ «Слон Кредит» до ТОВ «Діджи фінанс» за договором №699548 про надання споживчого кредиту від 06.09.2021, а тому доводи відповідача, що позивачем не надано суду достовірні докази відступлення права вимоги до відповідача та дійсності такої вимоги, є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, договір факторингу №2808-23 від 28.08.2023 не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст.204 ЦК України, не спростована. Також з відзиву вбачається, що відповідач не заперечує: факт укладання договору №699548 про надання споживчого кредиту від 06.09.2021 між ним та ТОВ «Слон Кредит»; факт отримання кредитних коштів за даним кредитним договором; долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, що становить зміст заявлених позовних вимог. Щодо доводів [PERSON] про зменшення відшкодування витрат на правничу допомогу, зазначив, що позивач проаналізувавши ринкову вартість надання юридичними компаніями юридичних послуг, встановив, що ринкова вартість за складання позовної заяви у цивільних справах становить в середньому 6150,00 грн., що підтверджується інформацією із сайтів щодо вартості надання послуг адвокатами. Також, до складання позовної заяви у вартість витрат на правничу допомогу адвоката включено ще формування необхідних додатків та перед складанням позову проведення аналізу спірних правовідносин із наданням рекомендацій щодо захисту інтересів позивача. Вважає, що позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, а тому стягнення із відповідача витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн. підлягають до задоволення. В судове засідання відповідач не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що категорично не погоджується з позовними вимогами ТОВ «Діджи фінанс», оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про перехід до ТОВ «Діджи фінанс» як правонаступника ТОВ «Слон кредит» права вимоги за договором №699548 від 06.09.2021 року. В матеріалах справи відсутній погоджений договором відступлення прав вимоги №2808-23 від 28.08.2023 року та підписаний сторонами Реєстр права вимоги за спірним кредитним договором. Сформований самостійно і наданий до суду представником позивача витяг із додатку щодо переходу права вимоги до позивача є лише підтвердженням розміру вимоги, яка перейшла до позивача від третьої особи. Без Реєстру боржників, погодженого сторонами, вказаний витяг є неналежним доказом для підтвердження права переходу вимоги до позивача. Також зазначив, як випливає із доказів, наданих позивачем, представник позивача директор ТОВ «Діджи фінанс» 11.12.2023 року уклав договір про надання правової допомоги №42649746 із «Адвокатське бюро «Анастасії Міньковської», відповідно до п.1.1. якого ТОВ «Діджи фінанс» доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Досудова вимога, надіслана на його вимогу від імені позивача датується 15.11.2023 року і підписана представником - адвокатом Міньковською А.В. Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що 15.11.2023 року досудову вимогу підписала особа, повноваження якої підтверджуються належними документами. Відтак належність та законність такої вимоги, з огляду на відсутність документів на підтвердження адвоката, є сумнівною. Вказав, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №757/59343/19-ц 07.11.2022 ухвалив постанову, у якій виснував таке: Аналіз обставин справи та зміст норм цивільного права дають підстави для висновку, що спосіб захисту прав та інтересів, про застосування якого просила позивач, є належним та правомірним, проте право на позов у позивача не виникло у матеріально-правовому розумінні у зв`язку з ненастанням тих обставин, з якими пов`язується пред`явлення позову в порядку частини другої статті 1177 ЦК України, а тому й не підлягає судовому захисту, що й є правомірною підставою для відмови в такому позові. Суд виходить з доцільності розрізняти пред`явлення позову до виникнення права на такий позов, з одного боку, та недоведеності позовних вимог, з іншого. У першому випадку позовну заяву пред`являє особа до виникнення права на позов у матеріально-правовому сенсі. У другому випадку позов подає особа, яка має право на судовий захист свого суб`єктивного права чи законного інтересу, проте під час розгляду справи такою особою не доведено належними та допустимими доказами правомірності надання їй судового захисту задля відновлення порушеного права чи інтересу. Верховний Суд зауважує, що право на звернення за судовим захистом тісно пов`язане із суб`єктивним матеріальним правом, яке підлягає захисту. Порушення матеріального суб`єктивного права заінтересованої особи спричиняє виникнення у неї права на позов. Засобом реалізації такого права є звернення заінтересованої особи з позовом до суду, який у передбаченому законом порядку розглядає вимогу позивача і дає відповідь у вигляді судового рішення. Право на позов це єдине матеріальне і цивільно-процесуальне поняття, яке має матеріальний зміст і процесуальну форму. В цивільному процесуальному праві не може бути самостійного права на звернення до суду, відокремленого від права на позов у матеріальному розумінні. І навпаки, матеріальне право не може існувати без притаманної йому можливості бути реалізованим у примусовому порядку. Єдність матеріально-правового змісту права на позов і його процесуальної форми визначається тим, що право на позов це право на відновлення порушеного права в певній, встановленій законом, процесуальній формі, у визначеному процесуальному порядку, яким забезпечується об`єктивність і реальність захисту. Наведене свідчить про передчасність подання позову ТОВ «Діджи фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором №699548 від 06.09.2021 року. Також вважає, що заявлена сума судових витрат на правничу допомогу адвоката є не підтвердженою, завищеною та необґрунтованою. Вказана категорія справ є незначної складності, складання позовної заяви не потребувало дослідження великої кількості документів та збору нових доказів, на збирання яких адвокат витратив би значний час. Дана категорія спорів має сталу судову практику. Окрім того, матеріали справи не містять доказів, які свідчать про фактичне понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх конкретного розміру. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.09.2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір №699548 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 25000,00 грн., строком кредитування 730 днів, зі сплатою відсотків за перший день користування кредитом - 25% в день, за всі наступні дні користування кредитом - 100% річних (а.с.39-41). 28.08.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу №2808-23, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] (а.с.25-28). Згідно витягу з додатку до Договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 року залишок боргу [PERSON] на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором №699548 від 06.09.2021 року становить 42062,33 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 18357,00 грн., відсотками-23705,33 грн. (а.с.12). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Приписами ч. 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позичальник - відповідач скористався кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконував, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем додано копії: договору про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 року, додаткової угоди №002167901052 від 27.06.2024 року, акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.06.2024 року, детальний опис, свідоцтва та виписки. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 5 000 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Outcome: approved