Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача [PERSON] , представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Відповідно до наказу № 23 від 13 березня 2023 року про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адреси житловому будинку, зареєстрованому по [ADDRESS] присвоєно фактичні адресні реквізити: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учаснику [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із фактично належного їй вищевказаного житлового будинку, а також земельної частки (паю). Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2019 року у справі № 741/1144/18, яке набрало законної сили, визнано за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 5,62 в умовних кадастрових гектарах у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Даним рішенням встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка [PERSON] , за її заявою 16 жовтня 1999 року Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 282. 27 червня 2024 року державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , що належав померлій [INFO] [PERSON] . Саме тому представник позивача просив визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою судді від 03 липня 2024 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 13 вересня 2024 року. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 14 листопада 2024 року. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, але представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача (а. с. 41). Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання надіслала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 55). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 8 лютого 1987 року (а. с. 12). Відповідно до наказу відділу містобудування та архітектури Носівської міської ради від 13 березня 2023 року № 23 «Про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адреси» житловому будинку, зареєстрованому по [ADDRESS] присвоєно фактичні адресні реквізити: [ADDRESS] (а. с. 14). Станом на 15 квітня 1991 року в домоволодінні по [ADDRESS] зареєстрованою значилась [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою ЦНАП Носівської міської ради Чернігівської області № 2240 від 18 червня 2024 року (а. с. 15). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] не втратила право на вказане домоволодіння. Отже, [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на цей будинок. [INFO] в м. Носівка Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Судом установлено, що на день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , одна, що підтверджується копією довідки ЦНАП Носівської міської ради Чернігівської області № 2220 від 19 червня 2024 року (а. с. 6). Судом установлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 36). Отже, спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 7), копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого [PERSON] присвоєно прізвище Наймибудка (а. с. 8), копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 9). Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 282/1999 (а. с. 51-52). Із копії спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка [PERSON] , подавши в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Також рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2019 року, яке набрало законної сили 21 лютого 2019 року, визнано за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 5,62 в умовних кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серї РН № 952357, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 10-11). Даним рішенням встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач зверталася до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлої [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Киреєвої Л.М. № 652/02-31 від 27 червня 2024 року (а. с. 19). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 78,2 кв. м, житлова площа - 27,6 кв. м (а. с. 16-18). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» № 124 від 20 червня 2024 року (а. с. 3). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved