Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

24.04.2024 гр. [PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що 19.05.2006 між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № CSJ0SE0001788. В травні 2013 року відповідач звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до неї про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25.07.2013 в задоволенні позовних вимог Банку відмовлено повністю в зв`язку з пропуском позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10.10.2013 рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області залишено без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено. Наприкінці вересня 2023 року вона звернулась у відділення до відповідача з метою відкрити банківський рахунок та уточнила чи немає у неї ніяких проблем з Банком. Їй було роз`яснено, що жодних проблем у неї немає та остання може користуватись послугами Банку, в зв`язку із чим вона відкрила платіжну картку, якою і почала користуватись. \~ \~ \~ \~18.10.2023 з її банківської картки було проведено автоматичне списання боргу на суму 1853 грн. 66 коп. та 19796 грн. 34 коп., всього було списано 21650 грн. \~ \~ \~ \~Не погоджуючись з такими діями Банку 23.10.2023 нею було направлено заяву з проханням надати їй копію угоди, згідно якої були списані кошти та розрахунок заборгованості. \~ \~ \~ \~Наприкінці листопада 2023 року вона отримала від відповідача лист, згідно якого їй повідомили, що копію угоди їй надати не можуть задля її ж безпеки, а розрахунок заборгованості надається тільки за запитом суду і безпосередньо співробітниками банку співробітникам суду. Також в листі було зазначено, що згідно п. 1.1.11.3 Умов та правил надання банківських послуг згода Клієнта на списання коштів на виконання зобов`язання з погашення кредиту не потрібна. Вважає, що дії відповідача є протиправними, такими, що порушують норми Конституції України, Цивільного Кодексу України, ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки відповідач з власної ініціативи безпідставно, без її згоди списав грошові кошти з належного їй карткового рахунку. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до п. 1.38 статті 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні: списання договірне списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з п. 26.1 ст. 26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей зі своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Згідно з п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів, згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (п. 6.1 Інструкції від 21.01.2004). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Вона ніколи не підписувала жодних документів, які б надавали право відповідачу проводити списання належних їй коштів з усіх відкритих в Банку рахунків в погашення кредитної заборгованості. Жодних Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку вона не підписувала, ознайомлена з ними не була. Вважає, що при укладенні договору з нею АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023 ХІІ, про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного просить суд визнати протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів з її банківського рахунку. Стягнути з відповідача на її користь 21650 грн. безпідставно списаних коштів з банківського рахунку. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 27-28). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25.06.2024 продовжено відповідачу АТ КБ «ПриватБанк» строк для подачі відзиву на позовну заяву, який не може перевищувати п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 41-42). У встановлений судом строк відзив на позов АТ КБ «ПриватБанк» не подав. 27.08.2024 АТ КБ «ПриватБанк» подані письмові пояснення по справі (а.с. 53-55), в яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі з наступних підстав. Зі слів позивача, 19.05.2006 між нею та відповідачем був укладений кредитний договір № CSJ0SE0001788. Отримані кошти по договору позивачка не повернула, та знову, з її слів, було проведено ряд судових процесів, наслідком яких є рішення про відсутність заборгованості (на сьогодні, а ні номерів справ, а ні клопотань про витребування вказаних справ для підтвердження тверджень позивача не надходило). Як стверджує позивач, вона наприкінці вересня 2023 року звернулась у відділення АТ КБ «ПриватБанк» з метою відкрити банківський рахунок. Після чого проведено автоматичне списання боргу на суму 1853 грн. 66 коп. та 19796 грн. 34 коп., всього було списано 21650 грн. Вказано про долучення квитанцій, але по факту вони відсутні. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web сайт банку або інший інтернет/SMS - ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті, АТ КБ «ПриватБанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на сайті АТ КБ «ПриватБанк», згідно яких обслуговуються відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до Угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Позивачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних чи то достатніх доказів для обґрунтування позовних вимог. В той час, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо списання грошових коштів зазначає про те, що згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. [PERSON] не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, а отже порушила умови кредитного договору. Позивач у своєму позові стверджує про те, що Банк здійснював списання грошових коштів із її картки, при цьому не зазначаючи номеру картки та списання, обмежуючись лише загальними фразами відносно періоду списання, перекладаючи тягар доказування на відповідача. Відповідно до п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг (у редакції, чинній на дату укладення договору) : « Клієнт доручає Банку здійснити списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, які підлягають сплаті Банку у цьому договорі, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з карткового рахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами Клієнта у розмірах, визначених цими договорами ( договірне списання)». Договір про надання банківських послуг (анкета-заява) на даний час є діючим та згідно до ст. 629 ЦК України, обов`язковим для виконання сторонами, оскільки відсутні будь-які докази про визнання його недійсним, припиненим чи інше. Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Згідно положень ст. 26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачати договірне списання грошей зі своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Пункт 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, визначає договірне списання як списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Таким чином, позивачка погодила з банком можливість списання грошових коштів зі своїх рахунків, тому допустивши виникнення заборгованості за кредитним договором, дії відповідача по списанню грошових коштів з карткового рахунку слід вважати такими, що вчинені відповідно до умов договору. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.08.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 65). В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, 13.11.2024 представник позивача адвокат Солод В.М. звернувся до суду із заявою про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають. В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Назаренко С.М. просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав зазначених у письмових поясненнях. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є визнання протиправними дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів з банківського рахунку позивачки [PERSON] (основна вимога) та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 21650 грн. безпідставно списаних коштів з банківського рахунку (похідна вимога). Підставою позову зазначено порушення АТ КБ «ПриватБанк» ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме при укладенні кредитного договору із позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). В підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем приєднані до матеріалів позовної заяви наступні докази. Рішення Чорнобаївсього районного суду Черкаської області від 25.07.2013 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 709/1306/13-ц). Відповідно до змісту якого судом встановлено, що 19.05.2006 між сторонами укладено кредитний договір № CSJ0SE0001788. На виконання якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 10000 грн., строком до 19.05.2009. У відповідності до умов договору, п. 1.1, право позивача на звернення до суду з вимогою про заборгованість за кредитними зобов`язаннями відповідача виникає з 19.05.2009 до 19.05.2012 (три роки). Позивач звернувся до суду 16.05.2013, клопотань про поновлення строку не подавав, що є підставою для відмови у задоволенні позову (а.с. 12). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10.10.2013 рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25.07.2013 залишено без змін (а.с. 11). Відповідно до виписки по картці/рахунку [NUMBER] на ім`я [PERSON] 18.10.2023 з її рахунку відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості за рахунком 29**06 в сумі 1853,66 грн. та за рахунком 29**25 в сумі 19796,34 грн. (а.с. 13-15). 23.10.2023 [PERSON] звернулась до керівника ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про надання інформації, в якій вона повідомила про автоматичне списання з її рахунку боргу на суму 1853 грн. 66 коп. та 19796 грн. 34 коп. та просила направити на її адресу копію угоди, згідно якої було списано вказані кошти та розрахунок заборгованості (а.с. 9). Листом від 21.11.2023 [PERSON] було повідомлено, що АТ КБ «ПриватБанк» не може надати додаткову копію кредитного договору або виписку за кредитом у листі у зв`язку із забезпеченням безпеки позивача та збереження конфіденційної інформації. Останній було роз`яснено, що для отримання виписки за кредитним договором та копій документів їй необхідно звернутися до відділення АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 10). Матеріали справи не містять відомостей, що позивачка задля отримання копії кредитного договору особисто зверталася до будь-якого відділення АТ КБ «ПриватБанк». Копія кредитного договору до матеріалів справи останньою не приєднана, що перешкоджає суду встановити чи було порушено відповідачем ЗУ «Про захист прав споживача» при укладенні спірного кредитного договору, що є підставою поданого позивачем позову. Також, позивачка не зверталася до суду із клопотанням про витребування доказів, а саме матеріалів кредитної справи, яка повинна зберігатися у відповідача. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, у змагальному процесі позивач повинен довести вимоги, на які він посилається, а суд повинен забезпечити змагальність сторін процесу. У зв`язку із тим, що позивачем вказаної норми не дотримано, обґрунтованість позовних вимог матеріалами справи не доведена, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Відповідно до\~положень ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, у задоволенні позовних вимог було відмовлено, сплачений позивачем судовий збір залишається за останньою.

Outcome: dismissed