Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина за законом на належне йому спадкове майно, яке в тому числі складається із квартири, загальною площею 50,0кв.м, що розташована по [ADDRESS] , яку фактично прийняла у спадщину його дружина [PERSON] , оскільки на момент смерті [PERSON] вона була зареєстрована та проживала разом із померлим, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно нотаріусом їй відмовлено, у зв,язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю, у зв,язку з чим вона була змушена звернутись до суду із відповідним позовом, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.10.2022 задоволено та за нею визнано право власності на вищевказану квартиру. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована у вказаній квартирі, після її смерті відкрилась спадщина за законом на все належне їй майно, яке складається з квартири, загальною площею 50,0кв.м, що розташована по [ADDRESS] , земельна ділянка, площею 0,0023, кадастровий номер: 0720583201:01:001:0047, для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка, площею 0,0052, кадастровий номер: 0720583201:01:001:0046, для будівництва , обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; земельна ділянка, площею 0,0116, кадастровий номер: 0720583201:01:001:0048, для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, земельна ділянка, площею 0,0374, кадастровий номер: 0720583201:01:001:0049, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с.Льотниче, Володимирського району, Волинської області. Крім позивачки, є інші спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини та не були зареєстровані на момент смерті із спадкодавцем. З метою оформлення спадщини, позивачка звернулась із заявою щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно. Посилаючись на вимоги ЦК України та нормативно-правові документи, зазначила, що для подальшого утримання та збереження майна позивачці необхідно оформити право власності на вищенаведене спадкове майно в судовому порядку. Ухвалою від 26.10.2023 відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.12.2023 закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, подала суду письмові заперечення, в яких з вимогами позивачки не погодились, вважаючи, що відсутні правові основи для задоволення позову та ущемлення їх права на спадок після смерті матері, яка мала інвалідність, не в змозі самостійно себе обслуговувати, проживала з донькою [PERSON] з 2018 по 2021, а в квітні цього року змушена була переїхати в Україну для оформлення документів на власне майно. Позивачка, не бажаючи здійснювати догляд за матір`ю, здала її до Територіального центру соціального обслуговування, в якому мати і померла [INFO] . Відповідачки в межах встановленого законодавством шестимісячного строку звернулись до приватного нотаріуса Гордійчука Б.І., який прийняв їх заяви 24.03.2023 згідно законодавства України. Додали, що позивачка впродовж року до відкриття спадщини з померлою не проживала, а тому згідно вимог ст.1379 ЦК права на переважний виділ долі у спадковому майні не має. Позивачкою надано суду постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій про видачу свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, однак їй достеменно відомо, що оригінали документів на спадкове майно знаходяться у [PERSON] , при цьому будь яких звернень від [PERSON] до відповідачів щодо надання документів не надходило. Посилаючись на ст.13 ЦК України просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачка та її представник адвокат Андріяш Н.В. в судове засідання не з`явились, надали письмові додаткові пояснення, де вказали, що відповідачки належним чином спадщину не прийняли, а відтак є такими, що не підлягають включенню до кола спадкоємців. Обґрунтовуючи свою позицію додали, що в спадковій справі наявні заяви відповідачок про прийняття спадщини, разом з тим походження цих заяв, підстави їх долучення до спадкової справи нотаріусом невідомі. Як відомо, документообіг з державними органами, в тому числі нотаріальними конторами, рф не здійснювався, поштова кореспонденція не надсилалась, заяви відповідачів засобами поштового зв`язку не надходили і приватний нотаріус це підтвердив. Водночас відповідачки у справі, які є громадянками рф, до смерті та на момент смерті матері проживали та проживають на території рф, з початку повномасштабного вторгнення державний кордон України не перетинали, а отже спадщину після смерті [PERSON] не приймали, оскільки у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 за №296/5 наявні в матеріалах спадкової справи заяви відповідачів містять підписи посвідчені нотаріусами рф, засобами поштового зв,язку не надсилались, а відтак не породжують жодних правових наслідків, в тому числі й у вигляді прийняття спадщини. Щодо відзиву на позов та додаткових письмових пояснень відповідачів, долучених до них документів, вважають що такі не можуть буті взяті судом до уваги, оскільки надійшли до суду засобами електронного поштового зв`язку в порушення вимог ЗУ «Про електроні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Враховуючи наведені обставини, вважали позов підставним та таким що підлягає задоволенню. Суд, вивчивши позовну заяву, заперечення відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини справи, які стосуються предмету спору та встановлені судом: Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 14.12.2001, видане Льотничіською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області. Свідоцтвом про право власності на житло, виданого Устилузьким виробничим управлінням житлово-комунального господарства від 01.12.2000, квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.10.2022 за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, а саме квартиру загальною площею 50кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 01.11.2022, видане виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради Володимирського району Волинської області. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку підтверджено відомості щодо володіння на праві приватної власності у [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0023, кадастровий номер: 0720583201:01:001:0047, для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки, площею 0,0052, кадастровий номер: 0720583201:01:001:0046, для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; земельної ділянки, площею 0,0116, кадастровий номер: 0720583201:01:001:0048, для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, земельної ділянки, площею 0,0374, кадастровий номер: 0720583201:01:001:0049, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с.Льотниче, Володимирського району, Волинської області. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору та мотиви суду: Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування згідно ст.1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За приписами ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтями 1233, 1234 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до вимог ст.1236 ЦК України Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що окрім позивачки [PERSON] , є інші спадкоємці першої черги померлої [PERSON] за законом, дочки [PERSON] та [PERSON] . Стаття 1221 ЦК України передбачає, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Законодавець визначив у статті 1268 ЦК України, зокрема, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.2 ст.1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МінЮсту України від 22.02.2012 за №296/5 встановлено відповідний порядок прийняття спадщини, а саме заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі. Також своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. За умов прийняття спадщини шляхом дистанційного подання заяви про прийняття спадщини, така заява повинна бути направлена спадкоємцем засобами поштового зв`язку при цьому конверт також обов`язково підшивається до матеріалів справи. Згідно з ч. 1 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право», пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі в справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову та звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Відповідно до положень ст. 5 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про юрисдикційні імунітети держав та їх власності від 02.12.2004 р. держава користується імунітетом, щодо себе та своєї власності, від юрисдикції судів іншої держави з урахуванням положень цієї Конвенції. Згідно ст. 7 зазначеної Конвенції держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді у суді іншої держави по відношенню до будь-якого питання або справи, якщо вона явно висловила згоду на здійснення цим судом юрисдикції щодо такого питання або справи у силу: a) міжнародної угоди; b) письмового договору; або c) заяви у суді або письмового повідомлення у рамках конкретного розгляду. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що звертаючись із позовом до відповідача в справі, який є громадянином Російської Федерації в України для правильного вирішення спору позивач не потребує згоди компетентних органів держави Російської Федерації на розгляд справи у судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та Російською Федерацією з цього питання. Відповідно до змісту статей 498, 499 ЦПК у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому ЦПК або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому ЦПК або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зміст і форма судового доручення про надання правової допомоги мають відповідати вимогам міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Втім, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. За зверненням Міністерства юстиції України Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану. Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права. Крім того, відповідно до повідомлення, розміщеного на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта» у рубриці «Експорт», у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються. Крім того, у зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряді інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗЗ РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992. Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в України, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. Крім того, на період збройного конфлікту у відносинах з державною-агресором унеможливлено застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах, у тому числі у зв`язку із припиненням поштового сполучення. Крім того, за інформацією Міністерства закордонних справи України, дипломатичні відносини між Україною та Росією розірвано і передача документів дипломатичними каналами не здійснюється. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Гордійчука Б.І. від 31.08.2023 за №65/01-16, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за законом після померлої матері у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нього. Як вбачається у спадковій справі наявні заяви про прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] , справжність підпису яких посвідчена нотаріусами рф. Водночас, [PERSON] та [PERSON] до смерті і на момент смерті матері [PERSON] проживали і проживають на території рф, громадянками якої являються. Державною прикордонною службою України підтверджено відомості підтверджено відомості, що громадянки російської федерації [PERSON] та [PERSON] за період з 30.10.2022 по 05.06.2024 державний кордон України не перетинали. Отже, відповідачки особисто жодних заяв про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини та заведення спадкової справи не подавали. Також в матеріалах спадкової справи відсутні відповідні поштові конверти, які б свідчили про факт направлення заяв про прийняття спадщини відповідачками засобами поштового зв`язку нотаріусу [PERSON] . Щодо нотаріального посвідчення заяв про прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] нотаріусами рф, суд погоджується з позицією сторони позивачки, такі заяви не можуть породжувати жодних правових наслідків на території України. Таким чином, у відповідності до вищенаведених вимог діючого законодавства України, враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши надані належним чином і допустимі докази, суд приходить до висновку, що відповідачки належним чином спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняли, оскільки їх дії не відповідали вимогам діючого законодавства України, а відтак є такими, що не підлягають до включення до кола спадкоємців спадкового майна. В свою чергу, позивачка [PERSON] , відповідно до вимог ст.1268 ЦК вважається такою, що фактично прийняла спадщину за законом після смерті матері, оскільки постійно проживала з нею на момент її смерті. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). У відповідності до ст.346 ЦК України, смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті спадкодавця не залишилося оригіналів правовстановлюючих документів на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини. Таким чином вимога позивачки про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на думку суду ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. Щодо сторони відповідачок та надання ними доказів. В практиці ВС сформувалося два підходи щодо допустимості/недопустимості звернення до суду з електронним процесуальним документом шляхом його направлення на офіційну електронну пошту суду: - звернення до суду з електронним процесуальним документом шляхом направлення його на офіційну електронну адресу суду є належним та допускається; - належним способом звернення до суду з процесуальними документами в електронній формі є направлення їх через підсистему «Електронний суд», а спосіб звернення осіб, які беруть участь у справі, шляхом направлення підписаних електронних документів на офіційну електронну пошту судів не передбачений чинним цивільним процесуальним законодавством. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів, ч.2 ст. 14 ЦПК України. Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом. Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи чи його представника. Пунктами 12, 32 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що електронний підпис це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; підписувачем є фізична особа, яка створює електронний підпис. За змістом статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» створення електронного документа завершується накладенням електронного підпису. Електронний підпис\~використовується для ідентифікації автора електронного документа. Також передбачена обов`язковість підписання електронного документу при використанні електронного документообігу особистим електронним цифровим підписом, який надаватиме можливість ідентифікувати автора документа, а також підтверджуватиме, що відповідний документ є оригіналом. У випадку надходження на електронну адресу суду документу без електронного цифрового підпису його автора, такий документ не має юридичної сили, підстави для обліку, обробки та реєстрації такого документа відсутні. У висновку Постанови ВП ВС від 10.02.2021 у справі №9901/335/20 викладено, що альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасниками справи або його представниками є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи та подання такого документу через електронний кабінет. 29.02.2024 комісією канцелярії суду складно акт, який долучено до матеріалів справи, про відсутність електронного цифрового підпису на отриманих від відповідачок заперечень та додатків до них. Отже, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд позбавлений можливості визнати належними і допустимими, а також врахувати при прийнятті рішення у справі, матеріали надані відповідачками, оскільки вони не мають юридичної сили, не ідентифікують автора документа, а також не підтверджують, що відповідний документ є оригіналом. Враховуючи викладене, на підставі, ст.ст.1216-1223,1225,1233, 1234,1236,1258,1261 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МінЮсту України від 22.02.2012 за №296/5,

Outcome: approved