Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі\~ Товариство)\~ звернулося до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві відображено наступну позицію (а.с. 2 7). На\~ підставі\~ укладеного\~13 вересня 2022 року договору споживчого кредиту №5930809 ТОВ «Авентус Україна» надано [PERSON] кредит в сумі 20 000 грн.\~з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі за фіксованою ставкою 1,99 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 360 днів (726,35% річних). Позичальник грошові зобов`язання за договором (щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним) належним чином не виконував, у зв`язку із чим виникла заборгованість. 25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір №25.09/23-Ф, відповідно до\~умов якого\~Товариство набуло\~право грошової\~вимоги за\~договором № 5930809 до [PERSON] у сумі 55 820 грн. Також, товариством додатково нараховані проценти за користування кредитом за період з 13 грудня 2022 року до 10 лютого 2023 року в сумі 23 880 грн. За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 79 700 грн. Відзив на позов не надходив. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився вдруге, про причини неявки, їх поважність суд не оповістив; будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності її учасників. Судом встановлено, що 13 вересня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі укладено договір споживчого кредиту № 5930809 (далі кредитний договір; а.с. 10 15), відповідно до якого відповідачу було надано кредит у сумі 20\~000 грн. на строк 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі за ставкою 1,99 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Указаний договір, відповідно до\~ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами. [PERSON] кредит одержав 13 вересня 2022 року, що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна» (а.с. 58). Як встановлено ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів внаслідок чого, відповідно до розрахунку (а.с. 21 30), станом на 24 вересня 2023 року допустив заборгованість в сумі 55 820 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 20 000 грн., заборгованості за процентами (за період з 13 вересня 2022 року до 12 грудня 2022 року) 35 820 грн. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, в установлений строк (ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Суд вважає, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит, а останній користувався кредитними коштами, проте неналежним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, допустив заборгованість. Розмір заборгованості за кредитним договором в сумі 55 820 грн. (заборгованість за основною сумою боргу 20 000 грн., заборгованість за процентами 35 820 грн.) суд визнає обґрунтованим. 25\~вересня 2023\~року між\~ТОВ «Авентус\~Україна» та\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Фінтраст\~Україна» укладено\~договір факторингу\~№ 25.09/23-Ф\~(а.с.\~31,\~68\~ 72)\~про набуття товариством права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором споживчого кредиту № 5930809 від 25 вересня 2023 року в сумі 55 820 грн. (що складається із заборгованості за основною сумою боргу 20 000 грн., заборгованості за процентами 35 820 грн.). Як встановлено ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Суд визнає, що невиконанням умов кредитного договору порушені права нового кредитора у зобов`язанні, тому позивач має до позичальнчика право грошової вимоги, в розмірі, переданому первісним кредитором. Предметом договору факторингу може бути лише наявна та майбутня вимога (ст. 1078 ЦК України). Право вимагати проценти за період з 13 грудня 2022 року до 10 лютого 2023 року в сумі 23 880 грн. факторові не передавалось. Строк кредитування за договором закінчився до укладення договору факторингу, а самі нарахування здійсненні позивачем самостійно та за період, в який він не був стороною відповідного зобов`язання. Указані обставини є підставою для відмови в задоволенні в цій частині позовних вимог. Відповідно до змісту позовної заяви, позивач просить стягнути на його користь судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору 2 422,40 грн. та витрат на правову допомогу 10 000 грн. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн. (а.с. 1). На підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 06 червня 2024 року № 28/03-2024 (із звітом від 28 березня 2024 року) (а.с. 9), платіжної інструкції від 07 червня 2024 року № 5188 (а.с. 18), рахунку на оплату послуг № 3111-06/06-2024 (а.с. 20) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 57), представництво позивача здійснювала адвокат Городніщева Є.О. Розмір винагороди (гонорару) за надання правової допомоги, відповідно до вказаного договору, становить 10 000 грн. Відповідно до ч. 1\~ч. 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено ч. 4\~ ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial