Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Представник Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна, визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації та припинення обтяження. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2007 року по справі № 7/268-07 визнано за Приватним підприємством «Москва» (49090, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 2а, ідентифікаційний код 19437863) право власності за надувальною давністю на підземний пішохідний перехід, літ. Д-1, з ґанком, забудови 1962 року, загальною площею 723, 3 кв.м, по [ADDRESS] , без акту введення в експлуатацію. Право власності на підземний пішохідний перехід за ПП «Москва» зареєстровано 11.10.2007 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, реєстраційний номер: 18752061. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2019 року по справі № 7/268-07 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2007 року по справі № 7/268-07 - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого ПП «Москва» набуло та зареєструвало право власності - скасовано. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2007 року по справі № 23/116 в задоволенні первісного позову суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] до приватного підприємства «Москва» про визнання права власності на частину будівель відмовлено. Зустрічний позов приватного підприємства «Москва» до суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] про визнання права власності та розірвання договору задоволено в повному обсязі. Розірвано договір про пайову участь у будівництві будинку від 01.01.05, укладений між суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] та Приватним підприємством "Москва". Визнано за Приватним підприємством «Москва» право власності на торгівельну будівлю універмагу "Москва" загальною площею 335,54 кв. м., розташовану в підземному пішохідному переході за адресою: [ADDRESS] без вводу в експлуатацію. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2007 року виправлено описку в рішенні суду: в тексті рішення Господарського суду Дніпропетровської області 14.03.2007 у справі № 23/116 цифру 335,54 кв.м. замінено на 335,5 кв.м.; абзац 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2007 у справі № 23/116 викладено в наступній редакції: «Визнати за приватним підприємством «Москва» право власності на торгові приміщення (поз.1-19) споруди, загальною площею 335,5 кв.м., побудовані в підземному пішохідному переході (літ. Д-1) за адресою: [ADDRESS] без вводу в експлуатацію». Постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2008 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області 14.03.2007 у справі № 23/116 скасовано. Матеріали справи скеровано для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2008 року по справі № 23/116 провадження у справі № 6/323-08(23/116) за первісним позовом Суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] до Приватного підприємства «Москва» про визнання права власності на частину будівель - припинено. Зустрічний позов Приватного підприємства «Москва» до суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] про визнання права власності та розірвання договору - залишено без розгляду. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2008 року, що був укладений між приватним підприємством «Москва» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 680, власником підземного пішохідного переходу літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по [ADDRESS] став [PERSON] . 11.03.2008 року на підставі вищезазначеного договору, Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради зареєстровано право власності на підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по [ADDRESS] за [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2023 року, справа № 199/3487/21 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним договір купівлі- продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між приватним підприємством «Москва» та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., зареєстрований в реєстрі під № 680. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Таким чином, договір купівлі-продажу від 01.03.2008 року визнано недійсним постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2023 року, справа № 199/3487/21. Таким чином, враховуючи висновки Дніпровського апеляційного суду, Дніпровська міська рада звертається з позовом про витребування підземного пішохідного переходу з чужого незаконного володіння. В подальшому, між [PERSON] та [PERSON] 10.10.2007 року укладено договір позики на суму 2 500 000 грн строком на 100 днів, 10.01.2008 року був укладено договір позики, яким був продовжений термін позики на 75 днів, тобто до 25.03.2008 року. В забезпечення виконання договору позики, між [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір, серія та номер: 3304 від 25.03.2008 року, предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля - підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв.м., що розташований за адрсою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є. В. Відповідно до п. 1.5 іпотечного договору Сторони домовились, що вартість предмету іпотеки складає 2 466 300 грн. 00 коп. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2008 року по справі № 2-2738/08 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 2 500 000 грн. 00 коп. В подальшому, на стадії виконавчого провадження, ухвалою Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2008 року по справі 2-2738/08 визнано та затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , згідно з якою: - \~ \~ \~ \~ [PERSON] набуває у власність предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю - підземний перехід літ. Д-1 з ганком літ. д, загальною площею 723,3 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] - а [PERSON] отримує грошову компенсацію у розмірі 50 000 грн. - \~ \~ \~ \~ [PERSON] зобов`язується передати, а [PERSON] прийняти нежитлову будівлю - підземний перехід літ. Д-1 з ганком літ. д, загальною площею 723,3 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , протягом 3 (трьох) днів з моменту набрання чинності ухвали суду про затвердження мирової угоди, що підтверджується підписанням Акту прийому-передачі нежитлової будівлі. На підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2008 року за [PERSON] в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на підземний пішохідний перехід літ. Д-1, загальною площею 723, 3 кв.м. по [ADDRESS] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.02.2020 року по справі № 2-2738/08 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Ухвалу Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2008 року про затвердження мирової угоди - скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2021 року, при новому розгляді справи, відмовлено в затвердженні мирової угоди на стадії виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськавід 14.07.2007 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.03.2022 року, справа № 2-2738/2008 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2021 року залишено без змін. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого [PERSON] набув та зареєстрував право власності - скасовано. В подальшому, на підставі договору дарування від 10.02.2020 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченко О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 166, власником підземного пішохідного переходу літ. Д-1 з ганком, загальною площею 723,3 кв.м. по [ADDRESS] став [PERSON] , номер запису про право власності - 35412355. Станом на теперішній час власником підземного пішохідного переходу за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Також, між [PERSON] та [PERSON] 10.02.2020 року укладено договір позики № 167, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченко О. О., на суму 50 000 грн строком виконання зобов`язання до 10.02.2021 року. В забезпечення виконання договору позики, між [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір, серія та номер: 166 від 10.02.2020 року, предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля - підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з г ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є. В. На підставі іпотечного договору № 166 від 10.02.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О., як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку: 35413638, запис про обтяження: 35414073, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2027095712101. Станом на теперішній час [PERSON] є іпотекодержателем спірного об`єкта нерухомого майна. Виходячи з вищевикладеного позивач просив суд витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради підземний пішохідний перехід (літ.Д-1) загальною площею 723,3 кв.м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2027095712101). А також просив визнати недійсним іпотечний договір, укладений 10 лютого 2020 року між [PERSON] , як іпотекодавцем, та [PERSON] , як іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком Олександром Олексійовичем, зареєстрований в реєстрі за №167 та скасувати державну реєстрацію іпотеки, номер запису 35413638, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2027095712101, скасувати державну реєстрацію та припинити обтяження на підставі договору іпотеки укладений 10 лютого 2020 року між [PERSON] , як іпотекодавцем, та [PERSON] , як іпотекодержателем, номер запису про обтяження 35414073. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року було відкрито провадження по даній справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві, де зазначив, що викладеними у позові висновками відповідач не погоджується, оскільки, по-перше, ухвалою КЦС ВС від 27 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження на вищезазначену постанову Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2023 року, а по-друге, вказане рішення не вказує на наявність права власності у позивна па спірний об`єкт нерухомості. Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2006 року залишеної без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного Господарського суду від 21.06.2007 року у справі № А7/380-06 за позовом ПП «Москва» до Дніпропетровської міської ради та Виконкому Дніпропетровської міської ради було визнано недійсним Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.11.2001 року № 2758 «Про прийняття на баланс підземного пішохідного переходу у районі Воронцовського шляхопроводу». Позивач ніколи не мав у своїй власності спірний об`єкт нерухомості, а тому його доводи щодо вибуття з його власності майна поза його волею не ґрунтуються на матеріалах справи, є безпідставними, надуманими та перекрученими, а вказане звернення до суду сторона відповідача розцінює як намагання держави втрутитись у мирне володіння майном, без наявних на те правових підстав. Вважав, що позивач порушує право відповідача на мирне володіння майно, таке його втручання не є пропорційним визначеним цілям Представник позивача посилався на сплив позовної давності, про що надав відповідну заяву, оскільки з моменту відчуження майна, яке на думку позивача належить до комунальної власності, пройшло очевидно більше трьох років, а тому усі можливі строки вже давно сплинули, у зв`язку з чим просив застосувати ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, приватний нотаріус ДМНО Кравченко О.О. надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення представників сторін., дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Дніпровська міська рада, відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб`єкта власності - народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. Статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України та ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України врегульовано порядок розпорядження землею. Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункт 34 частини першої статті 26) органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Дніпровська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин. Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи із вимог статті 83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території міста Дніпро територіальній громаді міста з визначенням її власником Дніпровської міської ради. Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно вимог частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності чи користування землею фізичними та юридичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України (ст. ст. 13, 14), Земельного кодексу України ст. ст. 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, 123, 125, 126 ЗК України) а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону «Про оренду землі», Цивільного кодексу України). Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлені наступні обставини. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2007 року по справі № 7/268-07 визнано за Приватним підприємством «Москва» (49090, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 2а, ідентифікаційний код 19437863) право власності за надувальною давністю на підземний пішохідний перехід, літ. Д-1, з ґанком, забудови 1962 року, загальною площею 723, 3 кв.м, по [ADDRESS] , без акту введення в експлуатацію. Право власності на підземний пішохідний перехід за ПП «Москва» зареєстровано 11.10.2007 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, реєстраційний номер: 18752061. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2019 року по справі № 7/268-07 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2007 року по справі № 7/268-07 - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого ПП «Москва» набуло та зареєструвало право власності - скасовано. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2007 року по справі № 23/116 в задоволенні первісного позову суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] до приватного підприємства «Москва» про визнання права власності на частину будівель відмовлено. Зустрічний позов приватного підприємства «Москва» до суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] про визнання права власності та розірвання договору задоволено в повному обсязі. Розірвано договір про пайову участь у будівництві будинку від 01.01.05, укладений між суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] та Приватним підприємством "Москва". Визнано за Приватним підприємством «Москва» право власності на торгівельну будівлю універмагу "Москва" загальною площею 335,54 кв. м., розташовану в підземному пішохідному переході за адресою: [ADDRESS] без вводу в експлуатацію. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2007 року виправлено описку в рішенні суду: в тексті рішення Господарського суду Дніпропетровської області 14.03.2007 у справі № 23/116 цифру 335,54 кв.м. замінено на 335,5 кв.м.; абзац 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2007 у справі № 23/116 викладено в наступній редакції: «Визнати за приватним підприємством «Москва» право власності на торгові приміщення (поз.1-19) споруди, загальною площею 335,5 кв.м., побудовані в підземному пішохідному переході (літ. Д-1) за адресою: [ADDRESS] без вводу в експлуатацію». Постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2008 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області 14.03.2007 у справі № 23/116 скасовано. Матеріали справи скеровано для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2008 року по справі № 23/116 провадження у справі № 6/323-08(23/116) за первісним позовом Суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] до Приватного підприємства «Москва» про визнання права власності на частину будівель - припинено. Зустрічний позов Приватного підприємства «Москва» до суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] про визнання права власності та розірвання договору - залишено без розгляду. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2008 року, що був укладений між приватним підприємством «Москва» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 680, власником підземного пішохідного переходу літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по [ADDRESS] став [PERSON] . 11.03.2008 року на підставі вищезазначеного договору, Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради зареєстровано право власності на підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по [ADDRESS] за [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2023 року, справа № 199/3487/21 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним договір купівлі- продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між приватним підприємством «Москва» та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., зареєстрований в реєстрі під № 680. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Таким чином, договір купівлі-продажу від 01.03.2008 року визнано недійсним постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2023 року, справа № 199/3487/21. Задовольняючи частково апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, суд у постанові від 13.12.2023 року, справа № 199/3487/21 зазначив, що зміст укладеного договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між ПП «Москва» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі під № 680 суперечить інтересам територіальної громади міста, оскільки правовстановлюючий документ, на підставі якого ПП «Москва» набуло та зареєструвало за собою право власності на спірний підземний пішохідний перехід скасовано постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25 листопада 2019 року та останнє розпорядилося майном, яке не було його власністю, а є власністю територіальної громади міста та вибуло з володіння без її волі. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01 березня 2008 року, що був укладений між ПП «Москва» та [PERSON] , посвідчений приватнім нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрований в реєстрі під № 680., підлягають задоволенню. Колегія суддів зазначала, оскільки спірний підземний пішохідний перехід вибув з володіння поза волею власника - територіальної громади міста, належним способом захисту в даному випадку буде пред`явлення віндикаційного позову - про витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України), а не визнання інших, зазначених у позовній заяві договорів недійсними, з одночасним припиненням права власності та скасування державної реєстрації права власності в Реєстрі прав власності на спірне нерухоме майно. У подальшому, між [PERSON] та [PERSON] 10.10.2007 року укладено договір позики на суму 2 500 000 грн строком на 100 днів, 10.01.2008 року був укладено договір позики, яким був продовжений термін позики на 75 днів, тобто до 25.03.2008 року. У забезпечення виконання договору позики, між [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір, серія та номер: 3304 від 25.03.2008 року, предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля - підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є. В. Відповідно до п. 1.5 іпотечного договору Сторони домовились, що вартість предмету іпотеки складає 2 466 300 грн. 00 коп. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2008 року по справі № 2-2738/08 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 2 500 000 грн. 00 коп. Ухвалою Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2008 року по справі 2-2738/08 визнано та затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , згідно з якою: - \~ \~ \~ \~ [PERSON] набуває у власність предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю - підземний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] - а [PERSON] отримує грошову компенсацію у розмірі 50 000 грн. - \~ \~ \~ \~ [PERSON] зобов`язується передати, а [PERSON] прийняти нежитлову будівлю - підземний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , протягом 3 (трьох) днів з моменту набрання чинності ухвали суду про затвердження мирової угоди, що підтверджується підписанням Акту прийому-передачі нежитлової будівлі. На підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2008 року за [PERSON] в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на підземний пішохідний перехід літ. Д-1, загальною площею 723, 3 кв.м. по [ADDRESS] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.02.2020 року по справі № 2-2738/08 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Ухвалу Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2008 року про затвердження мирової угоди - скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2021 року, при новому розгляді справи, відмовлено в затвердженні мирової угоди на стадії виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2007 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.03.2022 року, справа № 2-2738/2008 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2021 року залишено без змін. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого [PERSON] набув та зареєстрував право власності - скасовано. Однак, в подальшому, на підставі договору дарування від 10.02.2020 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченком О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 166, власником підземного пішохідного переходу літ. Д-1 з ґанком, загальною площею 723,3 кв.м. по [ADDRESS] став [PERSON] , номер запису про право власності - 35412355. Станом на теперішній час власником підземного пішохідного переходу за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Також, між [PERSON] та [PERSON] 10.02.2020 року укладено договір позики № 167, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченко О. О., на суму 50 000 грн строком виконання зобов`язання до 10.02.2021 року. У забезпечення виконання договору позики, між [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір, серія та номер: 166 від 10.02.2020 року, предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля - підземний пішохідний перехід літ. Д-1 з ґанком літ. д, загальною площею 723,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є. В. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Цивільним кодексом України передбачено як один зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово- правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. До того ж, відповідно до ч. З ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Аналогічний висновок був зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, де зазначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Враховуючи вищевикладене, а також те, що спірне нерухоме майно вибуло від власника поза волею Дніпровської міської ради, а тому підлягає поверненню у власність територіальної громади м. Дніпро. Як роз`яснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача-з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Отже, особа, яка вважає, що договором дарування нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною п`ятою статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють \~ \~ \~ \~володіння, \~ \~ \~ \~користування \~ \~ \~ \~та \~ \~ \~ \~розпорядження \~ \~ \~ \~об`єктами \~ \~ \~ \~права комунальної власності. Отже, \~ \~ \~ \~володіння, \~ \~ \~ \~користування \~ \~ \~ \~та \~ \~ \~ \~розпорядження \~ \~ \~ \~об`єктами \~ \~ \~ \~права комунальної власності здійснює орган місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада. Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи, зокрема, місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Отже, Дніпровська міська рада має діяти у межах повноважень щодо здійснення від імені територіальної громади м. Дніпра права власності в її інтересах і виключно у спосіб, передбачений законом. Згідно ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Outcome: approved