Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Великоберезовицької селищної ради, в якому просить суд визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , загальною площею 69,0 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтований тим, що власниками житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по 1\\3 частці кожен, як члени колгоспного двору, які станом на 01.07.1990 року були зареєстровані та проживали у спірному домогосподарстві. Матір позивача, [PERSON] померла [INFO] . За життя померла заповіту не складала тому спадщину прийняв його батько [PERSON] та позивач, син померлої, як спадкоємці першої черги за законом, які проживали з нею на момент смерті. Інших спадкоємців першої черги за законом, які б прийняли спадщину чи мали право на обов?язкову частку після смерті [PERSON] , немає. Батько позивача, [PERSON] помер [INFO] . За життя померлий заповіту не складав тому спадщину прийняв позивач,оскільки проживав із спадкодавцем на момент смерті і заяви про відмову від прийняття спадщини нотаріусу не подавав. Інших спадкоємців першої черги за законом, які б прийняли спадщину чи мали право на обов?язкову частку після смерті [PERSON] , Тернопільської області немає. Однак, оскільки не було проведено належної державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок, свідоцтво про право на спадщину за законом позивач отримати не може. Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.05.2023 року, а саме видачі свідоцтва про спадщину за законом після смерті матері [PERSON] через відсутність належної державної реєстрації права власності спірного майна. Нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1081\\02-31 від 02.04.2024 року, а саме видачі свідоцтва про спадщину за законом після смерті батька [PERSON] через відсутність належної державної реєстрації права власності спірного майна. \~ \~ \~ \~У зв`язку із недосягненням згоди, щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилися, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задоволити. Представник відповідача Великоберезовицької селищної ради в судове засідання не з`явився, однак подано клопотання про розгляд справи без відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до\~статті 206 ЦПК України,\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Суд, встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06 травня 2016 року Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 10 листопада 2016 року Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. від 10 травня 2023 року відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із неподанням документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1081/02-31 від 03 червня 2024 року державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно інформаційної довідки №394 від 09.05.2023, Тернопільське районне госпрозрахункове БТІ повідомляє про те, що за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 р. житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок видане Тернопільською районною радою 30.03.1990 р. на підставі рішення виконкому № 64 від 29.03.1990 р. та записано 30.03.1990 р. в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 149. Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , замовником технічної інвентаризації або уповноважена ним особа [PERSON] . Згідно довідки №160 від 09 травня 2023 року, виданої Буцнівським старостинським округом Великоберезовицької селищної ради про те, що за померлим [PERSON] рахується будинковолодіння в [ADDRESS] . Станом на 01.07.1990 двір колгоспний. Станом на 01.07. 1990 були зареєстровані: [PERSON] голова, [PERSON] дружина, [PERSON] син. Відповідно до довідки №161 від 10 червня 2024 року, виданої Буцнівським старостинським округом Великоберезовицької селищної ради про те, що в [ADDRESS] числиться будинковолодіння на земельній ділянці площею 0.25 га. Дана земельна ділянка неприватизована. Згідно довідки №162 від 10 червня 2024 року, виданої Буцнівським старостинським округом Великоберезовицької селищної ради про те, що в житловому будинку по [ADDRESS] на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) були зареєстровані і проживали: [PERSON] , (помер [INFO] ) [PERSON] , [INFO] - син померлого; [PERSON] , [INFO] - внук померлого; [PERSON] , [INFO] - внук померлого. Крім того, згідно довідки №163 від 10 червня 2024 року, виданої Буцнівським старостинським округом Великоберезовицької селищної ради про те, що на день смерті [PERSON] , ( [INFO] ) в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] , (померла [INFO] ) [PERSON] , [INFO] - чоловік померлої, (помер [INFO] ); [PERSON] , [INFO] - син померлої; [PERSON] [INFO] внук померлої; [PERSON] , [INFO] внук померлої. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що він є спадкоємцем 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] , однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. ст. 1216,\~1220, ч. 5 ст. 1268\~ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статей 1217 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено ч. 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297\~ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Пленумом Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено щодо правовідносини, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність»,\~застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2\~ст.123 ЦК УРСР). Згідно із вимог чинного законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. За п. 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, необхідними документами є ті, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правовідносини щодо права власності на будинок регулюються нормативно-правовими актами, які були чинними на час їх виникнення, а саме, Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року №112/5 , Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року №5- 24/26, згідно з положеннями яких суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім`ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Такі ж вказівки по визначенню суспільної групи двору дані у Постанові Держкомстату СРСР від 12 травня 1990 року. У частині 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» від\~1\~липня 2004\~року №\~1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У ч. 1 ст. 3 вказаного\~Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3\~ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~регламентовано, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, а речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15,\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Суд вважає, що в даному випадку мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач, будучи спадкоємцем майна померлих, дійсно набув право власності на частку нерухомого майна вищевказаного\~домоволодіння, що належало його померлим батькам в порядку спадкування за законом, але яке не може оформити у позасудовому порядку із-за відсутності на цю нерухомість правовстановлюючих документів, оскільки право власності на спірне домоволодіння проходило формування згідно законодавства, чинного на момент утворення цього домоволодіння та до теперішнього часу, постійно змінювалося, та як вбачається з наданих суду доказів\~має статус колгоспного двору, право власності на який належало особам, які станом на 01.07.1990 проживали і були зареєстровані в цьому житловому будинку з погосподарськими спорудами і будівлями. За вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити свої права та інтереси, оскільки його померлі батьки не отримали за життя правовстановлюючих документів на належне їм майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, зважаючи на відмову нотаріальної контори у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , загальною площею 69,0 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та батька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved