Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього\~аліментів на своє утримання у розмірі частки заробітку (доходу) та аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що вона та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. 22.11.2008 року сторонами по справі було укладено шлюб, однак з березня 2022 року сімейні стосунки фактично припинені. На теперішній час син [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Також позивачка у позові зазначила, що син [PERSON] є дитиною інвалідом, має захворювання: помірна розумова відсталість, з ОНР 1 рівня, хвороба Дауна, мозаїчний варіант, у зв`язку з цим потребує постійного догляду. Через вказану необхідність постійного догляду за дитиною, позивачка не працює та у зв`язку із чим вважає, що має також право на утримання від відповідача. Відповідач у добровільному порядку не надає допомогу на утримання позивачки та дитини, фінансово не забезпечує, тому позивачка змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Ухвалою суду від 12.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 25.12.2024 року через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява позивачки, яка окрім вищезазначених вимог щодо стягнення аліментів, містила також вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 7503,50 грн, які обґрунтовує тим, що їх з відповідачем син у вересні 2024 за направленням лікаря-педіатра пройшов консультації та лікування в офтальмолога та стоматолога. Загальна сума коштів витрачена позивачкою на лікування дитини склала 15\~006,99 грн. Позивачка вважає, що відповідач повинен сплатити їй половину вартості цієї суми, тобто 7503,50 грн. [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого частково визнав позовні вимоги позивачки, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині вимог позивачки заперечував, посилаючись на те, що він не має можливості надавати утримання позивачці, так як з 1992 року є інвалідом 3 групи, має реампутацію правої нижньої кінцівки правої гомілки, регулярно проходить курси реабілітації та приймає ліки, пересувається за допомогою протезу який потребує періодичного обслуговування. Також відповідач зазначає, що позивачка отримує від держави соціальну допомогу на утримання їх спільної неповнолітньої дитини інваліда. Крім того, дитина навчається у спеціалізованому навчальному закладі, а тому у позивачки немає необхідності проводити з дитиною весь час. Вважає, що позивачка має можливість для працевлаштування для власного забезпечення. Щодо додаткових витрат на утримання дитини, які були пов`язані з консультаціями та лікуванням дитини в офтальмолога та стоматолога, то відповідач не вважає їх витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України, а вважає їх витратами на утримання дитини, тобто аліментами, які він погоджується сплачувати. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі (а.с. 5), мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , (а.с. 6), який проживає з позивачкою (а.с. 6-7) та який має інвалідність по захворюванню: помірна розумова відсталість, з ОНР 1 рівня, хвороба Дауна, мозаїчний варіант (а.с. 9). Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~У відповідності до ч.8\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3\~ст. 181 СК України). Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до положень\~ст. 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Так відповідачем були визнані вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісячно, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. При цьому, судом також врахована реальна спроможність відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, та достатність цієї суми, з урахуванням утримання дитини позивачкою, для забезпечення належного матеріального утримання. Також суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину з наступних підстав. Відповідно до положень\~ст.185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. При цьому такі обставини мають бути доведені позивачем на підставі доказів, зокрема, висновків медичних органів, довідок санаторно-курортних установ, гуртків та кружків тощо. З роз`яснень, які містяться у п.18\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» вбачається, що\~ст.185 СК України\~передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 від 13.09.2017 року, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, а тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. \~ \~ \~ \~До позовної заяви позивачкою надані докази необхідності додаткового лікування дитини у лікаря-офтальмолога та у лікаря-стоматолога згідно рекомендації лікаря-педіатра (а.с. 32). При цьому позивачкою понесені витрати на медичне обстеження дитини у лікаря-офтальмолога 03.09.2024 (а.с. 28). Так згідно фіскальних чеків позивачкою були понесені наступні витрати: на первинний огляд дитини у лікаря-офтальмолога у сумі 500,00 грн та комп`ютерний підбір окулярів для дитини у сумі 200,00 грн (а.с. 30), на придбання окулярів для дитини у сумі 2280,00 грн (а.с. 27), на придбання лікарських препаратів для лікування: «вітоптик» вартістю 442,99 грн та «глутавіжн» вартістю 684,00 грн (а.с 30). Також позивачкою понесені витрати на лікування дитини у лікаря-стоматолога у сумі 10\~900,00 грн, що підтверджується актом виконаних стоматологічних робіт від 14.09.2024 (а.с. 29) та копією фіскального чека (а.с. 31). При цьому слід зазначити, що в ході розгляду справи відповідачем не ставилась під сумнів необхідність додаткового лікування дитини за вказаними призначеннями та не заперечувалась сума понесених витрат на таке лікування. Таким чином, суд вважає доведеними належними да допустимим доказами наявність понесення позивачкою додаткових витрат на утримання дитини, що були викликані особливими обставинами, а саме необхідністю обстеження і лікування дитини у лікаря-офтальмолога та лікаря-стоматолога у сумі 15006,99 грн. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача половини цієї суми, а саме 7503,50 грн є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. В частині вимог позивачки про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання суд доходить наступних висновків. Відповідно до\~ст.\~88\~СК України,\~якщо один\~із подружжя,\~в тому\~числі і\~працездатний,\~проживає з\~дитиною з\~інвалідністю,\~яка не\~може обходитися\~без постійного\~стороннього догляду,\~і опікується\~нею,\~він має\~право на\~утримання за\~умови,\~що другий\~з подружжя\~може надавати\~матеріальну допомогу. Право\~на утримання\~триває протягом всього\~часу проживання\~з дитиною\~з інвалідністю\~та опікування\~нею і\~не залежить\~від матеріального\~становища того\~з батьків,\~з ким\~вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до\~частини першої статті 80\~цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю виникає право на утримання за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікування нею та спроможністю другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Так, як вже зазначалось, сторони у справі мають спільну дитину - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , (а.с. 6), який проживає з позивачкою (а.с. 6-7) та який має інвалідність по захворюванню: помірна розумова відсталість, з ОНР 1 рівня, хвороба Дауна, мозаїчний варіант (а.с. 9). Відповідно до наданої суду довідки Форми ОК-5 позивачка отримує соціальну допомогу від держави на утримання дитини інваліда (а.с.82-87). Зокрема, за 2024 рік така допомога виплачувалась у розмірі 7100,00 грн з 01.01.2024 по 31.03.2024, а з 01.04.2024 у розмірі 8000,00 грн (а.с. 86). Заперечуючи проти позовних вимог позивачки щодо стягнення аліментів на її утримання відповідачем було зазначено, що сам відповідач є інвалідом 3 групи довічно (має реампутацію правої нижньої кінцівки правої гомілки), що підтверджується наданими доказами: копією пенсійного посвідчення відповідача (а.с. 57) та копіями медичний довідок (а.с. 52-55). Крім того, відповідач має втрату працездатності у зв`язку із інвалідністю 10 %, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 56), та має певні обмеження щодо умов праці, що також підтверджується відповідною довідкою (а.с. 55). В ході розгляду справи відповідачем не заперечувались твердження позивачки, про те, що його середньомісячний дохід становить 20\~000,00 грн заробітної плати та 4900,00 грн пенсії за інвалідністю. Отже, відповідач хоч і є працевлаштованою особою, проте можливості для праці й отримання заробітку за таку працю у відповідача є об`єктивно обмеженими. При цьому судом враховується, що відповідач, як особа з інвалідністю, також потребує додаткових витрат на своє життєзабезпечення та лікування. Також судом враховується, що з відповідача за цим рішенням вже будуть стягуватись аліменти на утримання дитини у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно. Таким чином, суд вважає недоведеною спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу позивачці та ув`язку із чим відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Також суд вважає слушними заперечення відповідача про те, що позивачка не позбавлена взагалі можливості для власного працевлаштування. Так в ході розгляду справи було встановлено, що спільна неповнолітня дитина позивачки та відповідача [PERSON] [INFO] , згідно довідки (а.с. 80) є учнем 4-А класу комунального закладу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Оберіг» Запорізької обласної ради та навчається в очній (денній) формі із застосуванням змішаного навчання, чергуючи через день очну та дистанційну форми. При цьому позивачка у своїх пояснення наданих суду зазначила, що дійсно їх неповнолітній син 2-3 рази на тиждень відвідує спеціалізований навчальний заклад. Отже, з врахуванням того, що неповнолітня дитина певний час знаходиться під наглядом у спеціалізованому навчальному закладі, позивачка, як працездатна особа може знайти оплачувану роботу для власного забезпечення, в тому числі на умовах неповного робочого дня. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 1211,20 грн з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст. 6, 80, 84, 88, 141, 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial