Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

30.04.2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування зазначивши, що між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №131/08-І/02 від 21.08.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 59 000,00 доларів США на строк з 21.08.2008 року по 18.08.2028 року зі сплатою процентів за ставкою 15,4 % річних (п.1.1), а позичальник зобов?язався повернути кредит та сплатити проценти згідно з умовами цього договору (п.3.3). Вказує, що в якості забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №l від 21.08.2008 року, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (п.1.1), поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору (п.1.2), поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об?ємі, що і позичальник (п.1.3). Крім того, вказує, що в якості забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №2 від 21.08.2008 року, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (п.1.1), поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору (п.1.2), поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об?ємі, що і позичальник (п.1.3). Зазначає, що у зв`язку з невиконанням позичальником та поручителями зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителів про солідарне стягнення заборгованості. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2011 року у справі №2-399/11 позов задоволено частково, а саме: стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №131/08-І/02 від 21.08.2008 року у розмірі 572 269,42 грн; стягнуто солідарно [PERSON] , [PERSON] користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №131/08-І/02 від 21.08.2008 року у розмірі 572 269,42 грн. Виконання цього рішення суду було здійснено у 2023 році. Враховуючи, що рішення суду є обов?язковим, зокрема для відповідачів, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов?язання з виплати суми заборгованості, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат (тобто суми збільшення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення) та трьох процентів річних від простроченої суми у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. Враховуючи наведене, просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» три проценти річних у розмірі 77\~194,68 грн. та інфляційні витрати у розмірі 211\~486,63 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №131/08-І/02 від 21.08.2008 року, яке виникло на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2011 року у справі №2-399/11 (за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року). Ухвалою суду від 01 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. 22.05.2024 року представником відповідача [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх доводів останній зазначає, що зважаючи на те, що договір поруки припинено, вважає, що з поручителів не може бути стягнено 3% річних та інфляційні витрати, просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив від 04.06.2024 року представник позивача просить відхилити наведені у відзиві заперечення, у зв`язку із необгрунтованістю. Ухвалою суду від 12 червня 2024 року суд перейшов від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у цивільній справі та призначив судове засідання. У запереченнях на відповідь на відзив від 10.06.2024 року представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову повністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, хоча вчасно та належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2011 року в цивільній справі №2-399/11 позов публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів, звернення стягнення на майно задоволено частково; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк заборгованість за кредитним договором №131/08-І/02 від 21 серпня 2008 року в сумі 572\~269,42 грн.; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк заборгованість за кредитним договором №131/08-І/02 від 21 серпня 2008 року в сумі 572\~269,42 грн.; стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк по 566,66 грн. судового збору та по 40 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного (а.с. 7-8). Вищевказане судове рішення набрало законної сили та є чинним. Судом також встановлено, що виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2011 року в цивільній справі № 2-399/11 було здійснено у 2023 році, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження №64167497 від 15.12.2023 року (виконавче провадження щодо боржника [PERSON] ), постановою про закінчення виконавчого провадження №68154113 від 15.12.2023 року (виконавче провадження щодо боржника [PERSON] ), постановою про закінчення виконавчого провадження №65065559 від 15.12.2023 року (виконавче провадження щодо боржника [PERSON] ) на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі зазначеного рішення суду згідно з виконавчим документом (а.с. 9-11). Доказів іншого стороною відповідачів в ході розгляду даного спору суду не надано. У зв`язку з цим, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» у своєму позові ставить питання про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на свою користь три проценти річних та інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2011 року в цивільній справі №2-399/11, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року. Надаючи праву оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд прийшов до такого. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. У статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 910/21449/17 зазначено, що «У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зауважено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12)». Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено, що «відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. […] Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). […] Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.09.2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Отже, у даній справі спірні правовідносини трансформувалися у відносини, які виникають з приводу виконання судових рішень та передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Тобто, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, стягнення 3 процентів річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту і процентів, розрахунку суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення, всього заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту і процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року становить 77\~194,68 грн., сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року становить 211\~486,63 грн. (а.с. 5-6). На переконання суду, вищевказаний розрахунок є належним, допустимим та достатнім доказом, яким Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» обґрунтовує заявлені позовні вимоги. У свою чергу, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у ході розгляду справи в жодній мірі не спростували достовірність вищевказаного розрахунку та свого контррозрахунку не надали. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлені Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги про стягнення коштів за порушення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №131/08-І/02 від 21.08.2008 року, яке виникло на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2011 року в цивільній справі №2-399/11 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4\~330,22 грн. судового збору по 1\~443,40 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 509,\~526,\~530,\~625 ЦК України,\~

Outcome: approved