Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь 830793,55 грн, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, з яких: 680580,79 грн. інфляційне збільшення; 150212,76 грн. 3% річних. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21.11.2011 стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ ОТП факторинг Україна, правонаступником якого є позивач, 1708559,00 грн. Однак з 2011 року відповідач не виконав вказане рішення суду. Тому позивач, як правонаступник первісного стягувача, має право на стягнення з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних а останні три роки. Період прострочення грошового зобов`язання позивач визначив з 28.05.2021 до 01.05.2024. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У судове засідання сторони участі уповноважених представників не забезпечили. Заяви та клопотання, подані учасниками справи Позивач подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги частин 1, 3 статті 211, частини 1 статті 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 26.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання 26.09.2024 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, розгляд справи перенесено на 05.11.2024. Ухвалою від 05.11.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до судового розгляду. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21.11.2011 (номер в ЄДРСР 19581011) стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ ОТП факторинг Україна 1708559,00 грн. заборгованості за кредитним договором № СМ SMEE 00/021/2008 від 17/03/2008 року. Рішенням Тернопільського апеляційного суду від 17.10.2011 (номер в ЄДРСР 20409522) змінено рішення Заліщицького районного\~суду від 21 липня\~2011 року. Зменшено визначений судом розмір стягнення з [PERSON] в користь ТзОВ ОТП факторинг Україна до суми 1251928,44 грн. Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 29.04.2021 (номер в ЄДРСР 96645641) замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю\~ОТП Факторинг Україна\~на його правонаступника\~Товариство з обмеженою відповідальністю\~«ДІДЖИ ФІНАНС»\~у виконавчому провадженні №30745687 про стягнення з [PERSON] в користь ТзОВ ОТП факторинг Україна\~боргу в сумі 1251928,44 грн. Згідно до\~ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Норми права, які застосував суд та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів За положеннями частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Поряд з тим, згідно з ч.2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та від 16.05.2018р. у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок про те, що положеннями\~статті 625 ЦК України\~визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, положення даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), та в Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)). Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів виконання відповідачем рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21.11.2011 (зміненого рішенням Тернопільського апеляційного суду від 17.10.2011) про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ ОТП факторинг Україна, правонаступником якого є ТзОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», суми 1251928,44 грн. Стягнуті кошти відповідач не сплатив. Водночас позивач у здійсненому розрахунку позовних вимог помилково вказує, що основний борг відповідача, встановлений рішенням суду, складає 1708559,00 грн. замість 1251928,44 грн. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 680580,79 грн. інфляційних втрат та 150212,76 грн. 3% річних за період з 28.05.2021 по 01.05.2024 нарахованих на підставі ст.625 ЦК України у зв`язку з невиконанням вищевказаного рішення суду. Відповідно до\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану №2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).» 24.02.2022\~Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався й діє на цей час. У даній справі заявлена позовна вимога щодо стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625\~ЦПК України\~за несвоєчасне погашення заборгованості на підставі рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21.11.2011 (зміненого рішенням Тернопільського апеляційного суду від 17.10.2011) за період з 28.05.2021 по 01.05.2024. Тобто вимоги позивача про застосування\~ст.625 ЦК України\~заявлені частково за період, який стосується періоду дії в країні воєнного стану. Таким чином, з огляду на наведені вище норми, відповідача слід звільнити від відповідальності, визначеної\~статтею 625 ЦК України, зокрема щодо сплати 3% річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань на період дії воєнного стану, а саме за період нарахування з 24.02.2022 по 01.05.2024, відтак позовні вимоги слід задовольнити частково. Із врахуванням наведеного, здійснивши власний розрахунок, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3% річних від простроченої суми (1251928,44 грн.) в розмірі \~27988,32 грн. та 83575,55 грн. інфляційних втрат за період з 28.05.2021 по 23.02.2022, всього 111563,87 грн. Розподіл між сторонами судових витрат Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України). Отож, беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 13,43 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2522,01 грн. (18778,93/100%13,43%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial