Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

В серпні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача та третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та зміну черговості одержання права на спадкування, посилаючись на те, що приблизно з 1990 року вона почала жити однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу з [PERSON] , будучи пов`язаними спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, мали спільний бюджет, проживали разом. На початку 2020 року її чоловік [PERSON] почав тяжко хворіти, його стан здоров`я постійно погіршувався, у зв`язку із чим влітку 2020 року йому було проведено операцію шунтування судин серця. 20 січня 2021 року останній отримав інвалідність ІІ групи та йому було протипоказано роботу в звичайних виробничих умовах. Наявна хвороба серця обмежувала його фізичні навантаження, а тому він потребував постійної сторонньої допомоги у вирішення побутових потреб. На фоні хвороби серця у спадкодавця почали прогресувати інші хвороби та в листопаді 2020 року йому поставили діагноз ареторесклероз судин кінцівки, в результаті чого в червні 2021 року йому ампутували ліву кінцівку. [PERSON] після ампутації лівої ноги перебував в безпорадному стані, потребував постійного стороннього догляду, який вона як його дружина йому надавала, оскільки чоловік не був здатний до самообслуговування. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на 2/5 частки домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . В липні 2022 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, однак їй було роз`яснено, що оскільки їх шлюб не був зареєстрований, необхідно встановити юридичний факт постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Враховуючи, вищенаведене просила встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом та змінити черговість одержання права на спадкування разом із спадкоємцем за законом 2 черги відповідачем [PERSON] , який також прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] .. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених в позові. Зазначили, що під встановленням факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю мали на увазі не менш як п`ять років, оскільки саме це є підставою для визнання спадкоємцем четвертої черги. Відповідач та його представник позов не визнали, посилаючись на те, що в ході судового розгляду не доведено факт спільного проживання позивачки разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також факт перебування останнього в безпорадному стані та надання позивачкою йому необхідної допомоги, а тому просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі за його недоведеністю та безпідставністю. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Калуш Н.Д., будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Допитана в якості свідка позивачка [PERSON] показала суду, що з 1990 року вона почала проживати з спадкодавцем як чоловік і дружина, вони вели спільне господарство, тримали худобу, мали спільний бюджет, однак під час спільного проживання, вони з спадкодавцем офіційно свій шлюб не зареєстрували, оскільки проти цього противились його батьки, а тому вони проживали як чоловік з дружиною без реєстрації шлюбу. В 2020 році стан здоров`я її чоловіка погіршився та йому були зроблені численні операції, в тому числі шунтування судин серця та внаслідок загострення хвороби судин кінцівки йому ампутували ліву ногу. Внаслідок цього, [PERSON] перебував в безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду, у зв`язку із чим вона звільнилася з роботи та постійно за ним доглядала до дня його смерті [INFO] . За чоловіком вона доглядала самостійно, оскільки проживали тільки у двох. Допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду показали, що при житті покійний [PERSON] з [PERSON] проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу більше п`яти років до часу смерті останнього. Останні роки життя [PERSON] постійно тяжко хворів, він переніс численні операції, в тому числі через хворобу кінцівок йому ампутували ліву ногу, а [PERSON] його опікувала. Через відсутність ноги він перебував в безпорадному стані та до дня смерті [PERSON] його дружина [PERSON] постійно за ним доглядала, надавала йому допомогу в побутових питання, морально та матеріально його підтримувала. Вона з 2020 року звільнилася з роботи та весь свій час постійно проводила з ним, оскільки він не міг себе самообслуговувати. Відповідач є братом спадкодавця, однак він не охоче хотів їм допомагати, так як з 1990-х років проживав окремо від них. Суд, заслухавши пояснення сторін, доводи їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 2/5 частки в домоволодінні по [ADDRESS] , яке станом на 1990-1992 роки відносилося до колгоспних дворів, що підтверджується випискою з погосподарської книги, яка викладена у довідці Чернівецької міської ради № 01/02-05/488 від 27 лютого 2023 року. З 1990 року до дня своєї смерті [PERSON] більше п`яти років постійно проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із [PERSON] у домоволодінні по [ADDRESS] , будучи пов`язаними спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, спільним бюджетом, що підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків та іншими дослідженими судом доказами. Вказане також вбачається з довідки Чернівецької міської ради № 01/02-05/488 від 27 лютого 2023 року відповідно до якої станом на 1990-1992 роки у вказаному домоволодінні разом із [PERSON] була зареєстрована позивачка [PERSON] , а з довідки Чернівецької міської ради № 401233 від 07 липня 2022 року слідує, що позивачка проживала та була зареєстрована у спадковому домоволодінні також на час смерті [PERSON] .. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що 20 липня 2022 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Окрім [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , 02 вересня 2022 року також звернувся його брат [PERSON] , що також вбачається з матеріалів спадкової справи. Позивачка не може оформити спадщину після смерті [PERSON] через відсутність встановленого юридичного факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що випливає із відповідної довідки - роз`яснення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.Д. № 83/02-12 від 20 липня 2022 року, тому встановлення для неї даного юридичного факту має юридичне значення. Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що за змістом ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі належність правовстановлюючих документів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Встановлення факту проживання однією сім`єю у разі існування спору про право вирішується у позовному провадженні (постанова ВС від 08 травня 2019 року, справа № 454/1106/17, провадження № 61-17353св18). При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Аналогічне вбачається із роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки. Дослідженими судом доказами достеменно встановлено, що спадкодавець [PERSON] спільно проживав із [PERSON] без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, мали спільний бюджет та спільний побут, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки. Доказів їх перебування у іншому зареєстрованому шлюбі суду не надано. Визначаючи час їх спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, слід врахувати, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності СК України), оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц, провадження № 61-18578св18. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення вказаного юридичного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення вимог про встановлення юридичного факту має юридичне значення для позивачки. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених нею та підтверджених доказами. Таким чином, дослідженими доказами судом встановлений юридичний факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] із [PERSON] з 01 січня 2004 року більше п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті останнього [INFO] , у зв`язку зі чим [PERSON] слід визнати спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] в порядку ст. 1264 ЦК України. Вирішуючи вимогу про зміну черговості одержання права на спадкування, суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України). Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають так юридичні факти: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність усіх п`яти юридичних фактів. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17, від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18, від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц. Під безпорадним станом необхідно розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Забезпечення принципів справедливості та верховенства права є завданням суду, які мають бути об`єктивно застосовані щодо кожної із сторін у справі і враховувати правову позицію кожної з них. Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № СК-071221/5395, хворому [PERSON] 05 жовтня 2020 року проведено стентування ПМШГ ЛКА (1 стент), та йому були наданні рекомендації щодо обмеження фізичних навантажень. З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 200739 від 17 грудня 2020 року вбачається, що [PERSON] первинно встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням. Зазначено, що йому протипоказана робота в звичайних виробничих умовах. З форми індивідуальної програми реабілітації інваліда [PERSON] слідує, що останній у своїй професії працювати не може, він є непрацездатним у звичайних виробничих умовах. З копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] 20 січня 2021 року вбачається, що останній отримував пенсії по інвалідності другої групи загального захворювання. З виписки № 7013 з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] вбачається, що 25 червня 2021 року пацієнту була проведена операція 44367-00 ампутація ноги вище коліна, внаслідок чого хворий [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та він не здатний до самообслуговування. Вказане свідчить про те, що внаслідок тяжкої хвороби та каліцтва [PERSON] з 25 червня 2021 року до дня своєї смерті [INFO] перебував у безпорадному стані, під час якого був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, у зв`язку із чим потребував постійного стороннього догляду, що підтверджується як показами свідків, так і наявними у справі медичними (лікарськими) документами (в тому числі виписка № 7013 від 19 липня 2021 року). Установивши на підставі наявних в матеріалах справи медичних (лікарських) документів, що внаслідок втрати ноги [PERSON] не був здатний до самообслуговування та потребував стороннього догляду, який здійснювала позивачка [PERSON] , яка спільно проживала із спадкодавцем та протягом тривалого часу опікувалась ним, у зв`язку із чим звільнилася з місця своєї роботи, а також надавала йому матеріальну та іншу допомогу, зокрема купувала медичні препарати, прибирала в будинку, готувала їжу, купала його, тощо, оскільки безпорадний стан [PERSON] позбавляв його можливості самостійно забезпечувати свої потреби та здійснювати догляд за собою, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивачки про надання їй права на спадкування після смерті [PERSON] разом з спадкоємцем другої черги. Аргументи відповідача про відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадкування спростовується матеріалами справи та встановленими судом обставинами, а тому вони не можуть бути підставою для відмови у позові. Надаючи оцінку доказам на підтвердження нездатності [PERSON] у зв`язку з втратою ноги та наявністю ІІ групи інвалідності, самостійно обслуговувати себе, а отже доведеності перебування його в безпорадному стані, у суду не викликає сумніву, оскільки після ампутації лівої ноги, [PERSON] не міг самостійно забезпечити себе в питаннях дотримання правил особистої гігієни, готувати їжу, мити посуд, прибирати приміщення, у зв`язка із чим позивачка тривалий час здійснювала опіку над спадкоємцем, з яким постійно проживала разом. Одним із основоположних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, визначення якого викладено у статтях 12, 81 ЦПК України, за змістом яких обов`язок доказування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень покладається на кожну із сторін. Заперечуючи проти доводів позивачки про безпорадний стан спадкодавця [PERSON] та його потребу в сторонньому догляді, у зв`язку з втратою ноги, відповідач [PERSON] не заявив клопотання про призначення у справі відповідної експертизи на вирішення якої було б поставлено питання про те, чи потребував [PERSON] стороннього догляду в період з 2021 року до дня смерті [INFO] , в той час коли вказане вбачається з досліджених судом медичних (лікарських) документів. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , яка одноособово протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала допомогу спадкодавцеві, який через відсутність лівої ноги був у безпорадному стані, має право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги. Слід відмітити, що для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19. В своєму позові позивачка просить визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] .. Одночасно просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, така вимога випливає з позовної вимоги про визнання спадкоємцем четвертої черги, що безпосередньо передбачено вимогами ст. 1264 ЦК України. Слід зазначити, що сам факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, не підлягає встановленню, оскільки не породжує юридичних наслідків для позивача (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2023 року у справі № 686/19661/20). В той же час, в даному випадку позивачка просила визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що випливає з положень ст. 1264 ЦК України. Тому, суд не погоджується із доводами сторони відповідача про те, що відсутність конкретизації саме на вимогу про проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є підставою для відмови у позові, так як така вимога окремо заявлена позивачкою, яку вона конкретизувала під час судового розгляду, та яка безпосередньо випливає з вимог визнання спадкоємцем четвертої черги. Слід зазначити, що ЄСПЛ та Верховний Суд у своїх чисельних судових рішеннях при трактуванні законодавства визнають надмірний формалізм неправомірним обмеженням права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, у зв`язку із чим позов слід задовольнити в повному обсязі, так як звернення позивачки до суду за захистом своїх порушених прав у обраний нею спосіб, що повністю відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тим самим, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позову до суду. На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 1216, 1218, 1223, 1258, 1259, 1262, 1264, 1268-1270 ЦК України, суд

Outcome: approved