Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

05.09.2024 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років В обґрунтування позову зазначено, що 15 березня 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем - [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис за № 366 від 15.03.2022 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 15.03.2022 року, серія [NUMBER] . У шлюбі народилась спільна дитина, а саме син - [PERSON] , [INFO] . Інших спільних дітей ми із Відповідачем не мають. Після укладення шлюбу, [PERSON] разом із відповідачем [PERSON] проживала у належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] . Наприкінці 2023 року її із відповідачем стосунки погіршились. На це вплинула наша нездатність знайти спільні інтереси, які б об`єднували нас як подружжя. Крім того, вони перестали планувати та проводити разом відпочинок та дозвілля. Повсякденний побут, відсутність взаєморозуміння, інші проблеми в сім`ї призвели до того, що вони втратили почуття кохання та поваги, один до одного. Крім того, відповідач [PERSON] неналежним чином матеріально забезпечував їх родину, вчиняв неправомірні дії відносно мене. Звертає увагу суду на те, що 11 січня 2024 року [PERSON] вчинив відносно позивача [PERSON] домашнє насильство, психологічного характеру. На нього був складений відповідний протокол про адміністративне правопорушення та відносно нього також був винесений (складений) терміновий заборонний припис стосовно як кривдника. З того часу, а саме з 11.01.2024 року позивач [PERSON] із чоловіком мешкають окремо, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство. Наразі позивач [PERSON] разом із спільною дитиною [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . За викладених вище обставин, вважає, що збереження шлюбу не має жодного сенсу, так як буде протирічити як інтересам позивача, так і інтересам самого відповідача. У наданні позивачу часу на примирення із відповідачем вона не потребує так як не бачить у цьому жодного сенсу. Зазначає, що відповідач [PERSON] , не дивлячись на фактичне припинення шлюбних відносин у січні 2024 року, ухиляється від юридичного оформлення розірвання шлюбу у встановленому законом порядку. Крім того, з огляду на наявність у позивача із відповідачем малолітньої дитини, розірвання шлюбу в добровільному порядку унеможливлене. Вищенаведені обставини і призвели до її звернення до суду із даною позовною заявою. Звертає увагу суду на те, що за попередньою домовленістю між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , їх спільний син, після розірвання шлюбу, залишиться проживати разом з позивачем по справі. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути поданий одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням того, що подальше спільне життя і збереження шлюбу із відповідачем суперечить інтересам позивача, наполягає на розірванні шлюбу, укладеного 15.03.2022 року із відповідачем. На теперішній час спільній дитині - сину [PERSON] виповнилось 1 рік 3 місяці. На його утримання в цьому віці необхідні відповідні кошти, яких у неї не вистачає в достатній кількості. Окрім безпосереднього утримання сина, позивач [PERSON] також має сплачувати за утримання житла, комунальні послуги за квартиру у якій проживає разом із сином. Також на позивача [PERSON] покладені всі витрати на харчування сина, придбання одежі, ліків та багато інших витрат. Зазначає, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла 3-х років. Отримуваних нею доходів не вистачає для забезпечення всіх потреб спільної із відповідачем дитини. Однак, на сьогоднішній день відповідач [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги на утримання спільного сина, хоча у відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний це робити. Позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини, вона до 05.09.2024 року не подавала, сподіваючись на те, що відповідач [PERSON] буде добровільно надавати допомогу на утримання сина [PERSON] у необхідному розмірі. На даний час, аліменти відповідач більше нікому не сплачує. Згідно з ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто мінімальний розмір аліментів на неповнолітню дитину, якщо він визначається у частці від доходу, становить частину. Саме у розмірі частки від доходів (заробітку) відповідача, позивач прошу стягнути аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина. чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 79 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Звертає увагу суду на те, що відповідач [PERSON] має можливість надавати вищевказану допомогу на її утримання до досягнення дитиною 3-х років. У зв`язку з чим, просить суд визначити аліменти на її утримання у розмірі частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною трьох років. Розмір аліментів на її утримання визначений саме у виді частини від доходів відповідача, у тому числі із урахуванням того, що вона не працює, так як є інвалідом II групи, через отриману травму, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК, II група інвалідності їй встановлена безстроково. Також їй, протипоказаний тяжкий фізичний труд та статико-динамічні навантаження. На підставі вищевикладеного просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який 15.03.2022 року було зареєстровано Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 366. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05.09.2024 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] аліменти на її утримання у розмірі частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05.09.2024 року і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , 3-х років. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Від її представника адвоката Жданова М.О. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Згідно зі\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне. Судом встановлено, що 15 березня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 366, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15.03.2022 року. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, сторони остаточно припинили шлюбні відносини з 11.01.2024 року, взаємини подружжя не підтримують, взаємних прав та обов`язків не виконують, що на думку суду свідчить про відсутність ознак сім`ї, примирення між ними до цього часу не відбулося і позивач проти нього заперечує. Вищевикладені обставини свідчать про те, що сторони не мають наміру відновити шлюбні відносини, відповідачем не наведено жодного доказу про те, що він намагався зберегти сім`ю та докладав для цього будь-яких зусиль. Відповідно до\~ст. 111 СК України\~суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Але позивач по справі вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, оскільки вони суперечать її особистим інтересам, і тому суд не може зобов`язати позивача прийняти заходи до примирення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. І з цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те,\~що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні спільна дитина [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] не надає [PERSON] матеріальної допомоги на утримання спільної дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААБ № 256014 від 23.04.2019 року [PERSON] є інвалідом II групи, через отриману травму, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК, II група інвалідності їй встановлена безстроково. Крім того, їй протипоказаний тяжкий фізичний труд та статико-динамічні навантаження. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до частин 1, 3 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з вимог\~ст. 182 СК України\~і враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище позивачки, матеріальне становище відповідача, відсутність у відповідача [PERSON] \~інших утриманців. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі частини з всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов про стягнення аліментів був поданий 05.09.2024 року, а тому, за правилами ст. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Також, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача [PERSON] щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Відповідно до частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини 4 статті 84 Сімейного кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що це є завищений розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, а тому вважає, що достатнім розміром аліментів, які будуть стягуватись з відповідача на користь позивача буде 1/6 частина з усіх вдів його заробітку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно приписів пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 Цивільного процесуального кодексу України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше як за шість місяців. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3633,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial