Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) відносно неповнолітнього сина [PERSON] ( [INFO] ) та відносно неповнолітньої доньки [PERSON] ( [INFO] ), а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 05 серпня 2006 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 12.08.2012 року шлюб між ними був розірваний. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2021 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/2 частки всіх видів доходів, але менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.09.2019 року та до досягнення дітьми повноліття. Станом на теперішній час на підставі вказаного рішення відкрите виконавче провадження, в якому боржник [PERSON] має заборгованість по аліментам. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем в Донецькій області. Спорів стосовно міста проживання дітей не було. Відповідач не заперечував, що діти будуть проживати разом з матір`ю. В зв`язку з початком активної фази проведення АТО в районі Донецького аеропорту та виникненням реальної загрози для її життя та їх малолітніх дітей, позивач евакуювалась з дітьми до м. Запоріжжя, де проживають до теперішнього часу. Відповідач участі у житті дітей не приймає, не цікавиться їх розвитком, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Матеріального забезпечення на дітей не надає, аліментів не сплачує. Діти перебувають на утриманні матері. Позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому просить позбавити його батьківських прав відносно дітей. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 29 вересня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрите спрощене провадження у цивільній справі. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Говіна Л.В. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Очеретинської селищної військово-цивільної адміністрації до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій вказав, що Указом Президента України від 19.02.2021 року №61/2021 «Про утворення та реорганізацію військово-цивільних адміністрацій у Донецькій області» створено Очеретинську селищну військово-цивільну адміністрацію Покровського району Донецької області. Розпорядженням керівника Очеретинської селищної військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області від 06.05.2021 року № 14 була створена Служба у справах дітей Очеретинської селищної військово-цивільної адміністрації (код ЄДРПОУ 44159757). Позивач [PERSON] з питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] до служби у справах дітей не зверталася. Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , яке знаходиться на непідконтрольній території України. Просив справу розглянути без його участі за наявними матеріалами справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району м. Запоріжжя до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05 серпня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 07.11.2017 року. [INFO] народились [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . Їх батьками вказані [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 26.06.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.09.2019 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 12.03.2021 року старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хара О.В. відкрите виконавче провадження №64800871 з виконання виконавчого листа №336/6211/19, виданого 02.03.2021 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хари О.В. станом на 01.08.2021 року [PERSON] мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 193074,60 грн. На теперішній час доказів сплати заборгованості по аліментам відповідач не надав. Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2302-13285 від 18.12.2015 року, №2302-5000039308 від 06.03.2019 року, №2302-5000115009 від 22.04.2019 року [PERSON] , її діти [PERSON] та [PERSON] , які були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою позивач та її діти проживають разом з [PERSON] , 1983 року народження, що підтверджується актом підтвердження фактичного проживання, складеного 26.05.2021 року головою квартального (вуличного) комітету Шевченківського району м. Запоріжжя [PERSON] у присутності свідків. [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.05.2011 року, зареєстровано в реєстрі за №171, витягами з Державного реєстру правочинів від 04.05.2012 року №11286128 та про державну реєстрацію прав від 06.06.2012 року №34398095. 04.09.2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно довідок директора Запорізького академічного ліцею «Вибір» Запорізької міської ради Запорізької області за час навчання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх батько [PERSON] жодного разу до школи не приходив, батьківські збори не відвідував, у вихованні участі не приймав. Вихованням дітей займається їх мати [PERSON] . Станом на теперішній час [PERSON] навчається на 3 курсі у Закладі професійної (професійно-технічної) освіти « [INFO] »; [PERSON] є студенткою 3 курсу ВСП «Економіко-правничий фаховий коледж Запорізького національного університету». На запит суду щодо підтвердження реєстрації відповідача [PERSON] за адресою, зазначеною у позові, Очеретинська селищна військово-цивільна адміністрація Покровського району Донецької області повідомила, що [ADDRESS] , знаходиться на не підконтрольній Україні території. Відповідно до довідки Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено, що актових записів цивільного стану про смерть відносно [PERSON] , складених органами державної реєстрації актів цивільного стану Донецького регіону, станом на 21.06.2024 року не виявлено. Згідно довідки Міністерства соціальної політики станом на 14.06.2024 року інформація щодо [PERSON] в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня. Відповідно до інформації з Державної прикордонної служби України відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] в період з 24.02.2022 року по 21.08.2024 року в Базі даних не виявлено. Згідно довідки [INFO] [PERSON] на військовому обліку а районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки Запорізької області не перебуває. На військову службу під час мобілізації районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки Запорізької області не призивався. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин 1, 2, 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району м. Запоріжжя від 08.11.2024 року, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Положенням ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідач не шукає можливостей для спілкування з дітьми, не проявляє відносно них належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їх здоров`я та розвиток, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідача має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та неналежне їх виконання, воно не було пов`язано як об`єктивними так і суб`єктивними причинами. За таких обставин, суд вважає, що наявні правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача щодо позбавлення його батьківських прав, який на теперішній час без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дітей. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не спілкується з дітьми, не має бажання займатися вихованням та утриманням дітей, свідомо самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своїх неповнолітніх дітей. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач ухиляється без поважних причин від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, позбавивши [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачеві, що він має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав на підставі ст.169 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved