Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 5225 євро (що еквівалентно 234080 гривень) та відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000 гривень. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором. Ухвалою від 02 серпня 2024 року провадження у справі було відкрито. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, а перше судове засідання призначено на 15 жовтня 2024 року об 09 годині 15 хвилин. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач просив розглянути справу без його участі, свої вимоги підтримав. У випадку неявки відповідача, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі за текстом -\~ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Аргументи учасників спору. Позиція позивача полягала в тому, що в період з жовтня 2023 року по січень 2024 року до нього неодноразово звертався [PERSON] з проханням дати у борг кошти. У зв`язку із чим оскільки [PERSON] , добре знав [PERSON] , він погодився позичати йому кошти під 3 та 5% в місяць, за умови повернення йому суми позики до 01.07.2024 року. У зв`язку із чим він декількома траншами передав в борг відповідачу грошові кошти в загальній сумі 4515 євро. На підтвердження отримання відповідачем цих грошових коштів, було складено письмову розписку та договір позики, в яких були зазначені умови повернення грошових коштів. Але відповідач зобов`язання з повернення позики, не зважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, не виконав. І оскільки на його звернення з проханням повернути позику, відповідач не реагував, він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав щодо повернення грошових коштів. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач та його представник не заперечують проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Щодо заочного розгляду справи. Тому суд, на підставі частини 1\~статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Оцінка суду щодо фактів. 01 травня 2024 року [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] склав письмову розписку, в якій зазначив, що він позичив у [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , в період з жовтня 2023 року по січень 2024 року 4515 євро. Вказану суму він отримав під відсоток в розмірі 3% в місяць, що складає платіж в місяць за користування коштами в розмірі 136 євро, які він зобов`язувався виплачувати в останній день кожного місяця. При протермінуванні виплати відсотків до 5-го числа наступного місяця, розмір виплати збільшується до 5% та складає 226 євро (а.с.8). Також 01 травня 2024 року між [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] , та [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , було укладено договір позики в якому зазначалось, що на момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 4515 євро, позикодавець ( [PERSON] ) передав позичальнику ( [PERSON] ) в повному обсязі. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у розмірі 4515 євро, у строк до 01 липня 2024 року, при цьому повернення позики має бути здійснено рівною часткою. Також сторони домовились про те, що вищевказані кошти надаються під відсоток в розмірі 3% в місяць, що складає платіж в місяць за користування коштами в розмірі 136 євро, які позичальник зобов`язується виплачувати в останній день кожного місяця. При протермінуванні виплати відсотків до 5-го числа наступного місяці, позичальник зобов`язується збільшити виплату до 5%, що складає 226 євро (а.с.9), що також підтверджується розрахунком який підписаний [PERSON] (а.с. 7). У зв`язку із неповерненням [PERSON] грошових коштів у вказаний в розписках строк, позивач подав до нього позов, яким просить стягнути з нього борг у розмірі 5225 євро (що еквівалентно 234080 гривень) боргу за договором позики, 25000 гривень моральний збитків та сплачений ним судовий збір і витрати на адвоката (а.с.1-4). Оцінка суду правовідносин учасників спору. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини, в яких позивач виступає позикодавцем, а відповідач позичальником, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на повернення йому відповідачем, як боржником у цьому зобов`язанні, отриманої позики та сплати процентів за користування нею. Оцінка суду щодо права. Права і обов`язки громадянина визначаються виключно законами України (пункт 1 частини 1\~статті 92 Конституції України). Відповідно до положень частини першої\~статті 509 Цивільного кодексу України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті\~509, пункту першого частини другої статті\~11\~та частини першої статті\~629 Цивільного Кодексу України\~зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої\~статті 1046 Цивільного Кодексу України\~за договором про надання позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на фактичні дані, які містяться у розписці від 01 травня 2024 року та договорі позики від 01 травня 2024 року сторони уклали позику, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 4515 євро, а відповідач взяв на себе зобов`язання їх повернути шляхом повернення суми позики у строк до 01 липня 2024 року та сплачувати проценти в розмірі 3% в місяць, які зобов`язується виплачувати в останній день кожного місяця, а при протермінуванні виплати відсотків до 5-го числа наступного місяці у розмірі 5%. (а.с.8,9). Факт належного виконання позикодавцем [PERSON] свого зобов`язання з передачі позики [PERSON] , підтверджується розпискою та договором позики (а.с.8,9), які також свідчать і про те, що позику отримав саме [PERSON] . Виходячи з положень частин перших статей\~526,\~529\~та\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Поряд з цим, згідно з частиною першою\~статті 1049 Цивільного кодексу України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. А згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Сторони договору встановили, що [PERSON] зобов`язується повернути суму позики шляхом сплати суми позики саме у розмірі 4515 євро у строк до 01 липня 2024 року сплачувати проценти в розмірі 3% в місяць, які зобов`язується виплачувати в останній день кожного місяця, а при протермінуванні виплати відсотків до 5-го числа наступного місяці у розмірі 5%. (а.с.8,9). Отже, позивач та відповідач, встановили порядок і строк виконання зобов`язання з повернення позики та сплати процентів за користування нею. Суд вважає, що встановлений сторонами договору зміст зобов`язання та умови його виконання повністю узгоджуються з положеннями статті\~1046, частини першої статті\~1049 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо повернення грошей саме у валюті Євро. Оскільки за вказаними положеннями, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також суд враховує, що в силу положень\~статті 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Що в свою чергу узгоджується із положеннями\~статті 533 ЦК України\~за якими, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, але якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з цим, суд враховує і застосовує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, наданий ним у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц. Зокрема у тій частині, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право увалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1\~статті 1046 ЦК України, а також частини 1\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до положень частини першої\~статті 610 Цивільного Кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). В матеріалах\~справи відсутні\~будь-які\~докази того,\~що позичальник\~належно виконав\~взяте на\~себе зобов`язання\~по поверненню\~суми позики\~та процентів\~за користування\~нею (а.с.1-44).\~Тож зважаючи\~на встановлені\~обставини,\~суд вважає\~доведеним факт\~порушення відповідачем\~взятого на\~себе грошового\~зобов`язання\~на підставі\~договору позики,\~по її\~поверненню,\~а тому\~вважає доведеним\~факт порушення\~права позивача,\~як кредитора\~у цьому\~зобов`язанні,\~на повернення\~йому відповідачем,\~як боржником,\~суми позики\~у розмірі\~4515\~євро та\~процентів за\~користування кредитом\~у розмірі\~710 євро, а разом 5225 євро. Висновок суду щодо вимог про стягнення боргу. Тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за договором позики в розмірі 5225 Євро, які складаються з 4515 євро суми заборгованості та 710 євро процентів за користування вищевказаною сумою, підлягають задоволенню повністю. Оцінка суду щодо відшкодування моральної шкоди. Виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності, що передбачено п.22 ч.1 ст.92 Конституції України. А Цивільний кодекс України у ч.1 ст.23 прямо передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Також, положення ч.1 ст.280 ЦК України прямо передбачають, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Як вже було встановлено судом, відповідач дійсно порушив право позивача на повернення і сплату коштів, а тому останній має право на відшкодування моральної шкоди. Згідно з п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Частиною 3 статті 23 ЦК України унормовано, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода може бути відшкодована грошовими коштами. Однак розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з аргументами позивача в тому, що через неповернення позивачем вчасно грошових коштів, останній не мав можливості розпорядитись ними згідно свого плану і такими діями відповідач заставив його перенести певні фізичні та моральні страждання. І тому, зважаючи на викладене суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача 25000 гривень, у якості відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди також підлягає задоволенню. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 2500 гривень (а.с.5), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Разом з цим суд зазначає, що позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2525 гривень, однак 25 гривень, яку сплатив позивач банку за надані йому послуги стягненню з відповідача не підлягають. Крім того позивач зазначав, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2250 гривень, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази, про надання позивачу професійної правничої допомоги (і саме адвокатом). У зв`язку із чим вказана вимога задоволенню не підлягає, на підставі ч.1 ст.137 ЦПК України. Отже,

Outcome: approved