Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 25.11.2020 року між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00020115210, за яким ТОВ «КФ.ЮА» надав відповідачу кредит у сумі 4000 грн. до 24.12.2020 зі сплатою відсотків. Позивач свої умови виконав та перерахував відповідачу грошові кошти. Однак, всупереч умовам кредитного договору відповідачка не виконала свого зобов`язання, не здійснивши погашення заборгованості. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 22529,15 грн., яка складається з: 4000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 529,15 грн. інфляційне збільшення (за період 25.12.2020 року 23.02.2022 року); 18000 грн. проценти поза межами строку дії договору (за період 25.12.2020 року 22.06.2021). У зв`язку з чим звертаються до суду із позовом про стягнення заборгованості та витрат зі сплати судового збору. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами підсудності та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, вважається належним чином повідомленою про день, час та місце судового засідання, причини неявки суд не повідомила, правом відзиву не скористалася та будь яких клопотань до суду від неї не надходило. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у її письмовому клопотанні, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За правилами \~ст. 526 Цивільного кодексу України\~(далі за текстом\~рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 634 ЦК\~визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі\~ст. 1054 ЦК\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За\~ст. 1048 ЦК\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із\~ст. 1049 ЦК\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі\~ст. 610 ЦК\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до\~ст. 625 ЦК\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом було встановлено, що 25.11.2020 року між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00020115210, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 4000 грн. строком на 30 днів, до 24.12.2020 року, за яким проводиться нарахування відсотків базова в розмірі 1,00% на день, процентна ставка у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2, 5% в день що підтверджується копією договору про надання позики на умовах фінансового кредиту (а.с.5). Відповідачку ознайомлено з паспортом споживчого кредиту біль детальної інформації кредитування (а.с. 6) Актом про видачу грошових коштів підтверджено, що [PERSON] отримала грошові кошти на підставі кредитного договору № 00020115210 від 25.11.2020 року у розмірі 4000 гривень, про що у вказаному акті стоїть її підпис (а.с. 8). Судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком наданим позивачем сума заборгованості 22\~529, 15 грн., яка складається з: 4 000 грн.\~заборгованість за тілом кредиту; 529, 15 грн.\~інфляційне збільшення (за період 25.12.2020 року 23.02.2022 року); 18\~000 грн.\~проценти поза межами строку дії договору (за період 25.12.2020 року 22.06.2021) (а.с. 9). Суд у цьому сенсі вказує, що згідно п. 5.12 договору процентна ставка становить 1,00 % на день в межах строку кредитування, оскільки строк дії договору кредиту з 25.11.2020 року по 24.12.2020 року (30 днів). У відповідності до за п. 5.13 договору процентна ставка в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору складає 2,50 % на день. З огляду на викладене суд зазначає, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Отже, регулятивна норма ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~та охоронна норма ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року по справі № 912/1120/16. Таким чином якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема, настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Суд зазначає, що за п. 5.13 договору процентна ставка в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору складає 2,50 % на день, тобто відповідно до\~ст. 625 ЦК, оскільки нараховуються в випадку порушення клієнтом умов договору. Відтак, зі змісту даного пункту договору вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то за ч. 2 ст.\~625\~ЦК України на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити проценти від простроченої суми боргу. Однак суд вказує, що нарахована відповідачу заборгованість за процентами відповідно договору № 00020115210 від 25.11.2020 року перевищує заборгованість за тілом виданого боржнику кредиту. Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція була вкладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року по справі № 902/417/18. Виходячи з наведеного вмотивування, в охоронних правовідносинах, в яких права та інтереси позивача забезпечені ч. 2\~ст. 625 ЦК України, суд з огляду на не співмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~з відповідача, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, вважає, що нарахований за умовами кредитного договору розмір процентів в суми 18 000 грн. не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, внаслідок чого в цій частині підлягає зменшенню до подвійного розміру боргу за тілом кредиту, тобто до 8000 грн. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «КФ.ЮА» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором 00020115210 від 25.11.2020 року в сумі 12529, 15 гривень, яка складається з 4000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 529, 15 грн. - борг з інфляційного збільшення та 8000 грн. - борг з процентів поза межами строку дії договору. За змістом частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно з пунктом 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», за яким у разі коли суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Зазначений підхід застосований Верховним Судом у постановах від 07 серпня 2018 року в справі № 917/2013/17, від 15 жовтня 2020 року в справі № 910/17396/18, від 31 травня 2023 року в справі № 202/3936/16-ц. Зважаючи на те, що суд в мотивувальній частині цієї постанови прийшов до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання та зменшив розмір таких процентів, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Також відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Зважаючи на те, що спір у справі виник у зв`язку допущенням відповідачем заборгованості за договором позики внаслідок порушення умов відповідного договору, суд приходить до висновку про покладення судових витрат, понесених на сплату судового збору на відповідача.

Outcome: partial