Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона до 21.05.2024р. перебувала у трудових відносинах з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ». 21.05.2024 позивачка була звільнена з роботи за власним бажанням. Протягом часу перебування в трудових відносинах з відповідачем, відповідач нерегулярно виплачував позивачці заробітну плату і допустив значну заборгованість. 25.03.2024р. Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області у справі №345/1846/24 видано судовий наказ про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року в розмірі 22281,44 грн. Проте на момент звільнення відповідач знову допустив заборгованість по заробітній платі за період з березня 2024 року по травень 2024 року. Позивачка зазначає, що згідно розрахункового листка на її ім`я їй до виплати на момент розрахунку належала сума 31694,93 грн. Однак, відповідач не провів з позивачкою розрахунку при звільненні. У зв`язку з цим, позивачка просить стягнути з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» на її користь невиплачені їй в день звільнення розрахункові суми у розмірі 31694,93 грн., а також 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою від\~10.10.2024\~було відкрито\~провадження в\~даній справі,\~вирішено розгляд\~справи здійснювати\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки представника в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст.\~280\~ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення, з наступних підстав. Позивачка [PERSON] до 21.05.2024р. перебувала у трудових відносинах з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ». 21.05.2024 позивачка була звільнена з роботи за власним бажанням, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.4-8). 25.03.2024р. Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області у справі №345/1846/24 видано судовий наказ про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року в розмірі 22281,44 грн. (а.с.14). Згідно розрахункового листка (на ім`я позивачки [PERSON] ) їй до виплати на момент розрахунку належала сума 31694,93 грн. Дана сума включає нарахування за період з вересня 2023 року по травень 2024 року (а.с.4). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.\~ Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. В ст.15\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення). Згідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77\~ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі за березень-травень 2024 та розрахункових сум при звільненні, суд бере до уваги розрахунковий листок за травень 2024 року (а.с.9), трудову книжку (а.с.4-8), судовий наказ №345/1846/24 від 25.03.2024 (а.с.14). Суд враховує, що в розрахунковому листку позивачки за травень 2024 року вказано, що їй до виплати на момент звільнення належала сума 31694,93 грн. Однак, дана сума включає в себе нарахування за період з вересня 2023 року по травень 2024 року. Оскільки, судовим наказом №345/1846/24 від 25.03.2024 вже було постановлено стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року в сумі 22281,44 грн, то суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки невиплаченої заробітної плати та платежів при звільненні за період з березня 2024 року по травень 2024 року в сумі 9413,49 грн. Зазначена сума не спростована відповідачем, тобто відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження саме виплати нарахованої заробітної плати позивачу та вихідної допомоги при звільненні. Відповідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, стороною відповідача не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту виплати позивачу нарахованої заробітної плати та розрахункових сум при звільненні. Суд враховує, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. А тому саме на роботодавця покладається обов`язок доказування виплати заробітної плати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 9413,49 грн невиплаченої заробітної плати та розрахункових сум при звільненні за період з березня 2024 року по травень 2024 року. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 1211,20 грн. Як зазначено в ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача, 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу (а.с.12-13) пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 445,50 грн. Підстави для негайного виконання рішення передбачені п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial