Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

28 травня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 30 травня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 04 червня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, третьої особи /а. с. 136-137/. 20 червня 2024 року представник відповідача подав до суду відзив на позов /а. с. 145-193/. 27 червня 2024 року представник позивача через Електронний суд подав відповідь на відзив /а. с. 194-202/. 08 липня 2024 року через Електронний суд представник відповідача надіслав заперечення на відповідь на відзив /а. с. 203-213/. 04 вересня 2024 року ухвалою суду, постановленою на місці після заслуховування думки сторін, внесеною до протоколу судового засідання, частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів - копії колективного трудового договору, у задоволенні клопотання про виклик свідка - відмовлено /а. с. 219/. 13 вересня 2024 року представник відповідача подав до суду завірену копію колективного договору. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у заявах по суті. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у своїх заявах по суті, просив відмовити. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила змінити зазначене у наказі начальника філії-Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 584-к від 01 травня 2024 року, формулювання причини звільнення з роботи [PERSON] , з посади старшого контролера-касира служби касових операцій ТВБВ 10026/0122 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», вказавши замість «у зв`язку з відмовою працівника від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці згідно з пунктом 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України, наступне формулювання підстави звільнення «у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору згідно з частиною третьою ст. 38 Кодексу законів про працю України», і стягнути з відповідача на користь позивача, понесені нею витрати, які складаються з сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн та правову допомогу адвоката в сумі 22 000, 00 грн. 17 червня 2021 року Наказом №1236-к [PERSON] призначена на посаду старшого контролера касира сектору касових операцій ТВБВ № 10026/0122 Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» на умовах строкового трудового договору з 22 червня 2019 року. 30 серпня 2021 року Наказом № 1901-к [PERSON] переведена на посаду старшого контролера-касира сектору касових операцій ТВБВ № 10026/0122 Філії - Головного управління по м. Києву та Київської області AT «Ощадбанк» постійно з 01 вересня 2021 року. 09 червня 2023 року наказом № 675-к [PERSON] переведена з посади старшого контролера-касира сектору касових операцій ТВБВ № 10026/0122 Філії - Головного управління по Києву та Київській області AT «Ощадбанк» на посаду старшого контролера-касира служби касові операцій ТВБВ № 10026/0122 Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» з 29 червня 2023 року. У період з 21 листопада 2023 року по 27 грудня 2023 року [PERSON] відсутня на роботі в зв`язку з тимчасово непрацездатністю (паперові копії листків непрацездатності за вказаний період додані Позивачко до позовної заяви). У період з 28 грудня 2023 року по 29 грудня 2023 року та з 01 січня 2024 року по 02 січня 2024 року [PERSON] була відсутня і роботі у зв`язку з відпусткою без збереження заробітної плати за сімейними обставинами. На період 03 січня 2024 року - 16 січня 2024 року наказом № 2-в від 01 січня 2024 року [PERSON] надана частив щорічної відпустки. Відповідно до розпорядження № 10-р від 15 січня 2024 року [PERSON] після закінчення щорічної відпустки з 17 січня 2024 року по 16 лютого 2024 року тимчасово переміщено до ТВБВ №10026/0185. Наказ підписаний заступником начальника Філії - Головного управління по м. Києву і Київській області AT «Ощадбанк» з роздрібного бізнесу [PERSON] відповідно до наказу Філії № 1823 від 01 жовтня 2021 року «Про надання права підпису», яким [PERSON] надані повноваження н підпис розпоряджень про тимчасові переміщення. Підставою переміщення була службова записка заступника начальника управління організації продажів продуктів роздрібного бізнесу Філії [PERSON] від 15 січня 2024 року № 7049/100.10-12-202 відносно необхідності забезпечення безперебійного функціонування ТВБВ № 10026/0185 та виконання функцій відсутнього працівника. Під час перебування 15 січня 2024 року у приміщенні Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» позивачка була повідомлені про тимчасове переміщення у період з 17 січня 2024 року по 16 лютого 2024 року до ТВБВ № 10026/0185 відповідно до розпорядження № 10-р від 15 січня 2024 року, але [PERSON] відмовилась від ознайомлення вищенаведеними розпорядженням та службовою запискою відносно переміщення, про що складено відповідний акт від 15 січня 2024 року. Позивач визнала у своїй позовній заяві, що 15 січня 2024 року перебувала у приміщенні AT «Ощадбанк», для з`ясування ситуації щодо її робочого місця. 16 січня 2024 року від [PERSON] надійшла заява від 15 січня 2024 року (вхідний № 6127/2024 від 16 січня 2024 року) про звільнення 16 січня 2024 року з посади старшого контролера-касира служби касових операцій ТВБВ № 10026/0122 за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України (порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), а саме: закриття ТВБВ № 10026/0122 за адресою [ADDRESS] без письмового попередження та скорочення штату завчасно згідно із законодавством України; несвоєчасне нарахування (виплата) відпускних (відпустка з 03 січня 2024 року по 16 січня 2024 року), виплата проведена 08 січня 2024 року. AT «Ощадбанк» в особі Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області на заяву [PERSON] надана відповідь від 16 січня 2024 року №21/1.1.09-06/6038/2024, якою повідомлено її про неможливість задоволення заяви, у зв`язку з відсутністю обставин, що свідчили б про порушення законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з боку Філії стосовно неї. Також повідомлено, що згідно з наказами начальника Філії [PERSON] від 30 жовтня 2023 року № 10289-АГ та від 14 грудня 2023 року № 12669-АГ з 20 листопада 2023 року по 24 лютого 2024 року тимчасово призупинено роботу ТВБВ № 10026/0122 за адресою [ADDRESS] . У разі прийняття керівництвом AT «Ощадбанк» рішення про закриття ТВБВ № 10026/0122, всі працівники зазначеного ТВБВ будуть офіційно попереджені у визначені чинним трудовим законодавством строки. Також у відповіді вказано на обов`язок [PERSON] приступити до роботи відповідно до розпорядження про переміщення в ТВБВ №10026/0185, яке знаходиться в [ADDRESS] і працює з понеділка по п`ятницю з 09:00 год до 18:00 год та обідньою перервою 60 хв з 17 січня 2024 року по 16 лютого 2024 року. До вказаного листа Банку від 16 січня 2024 року додано копію розпорядження про тимчасове переміщення [PERSON] № 10-р від 15 січня 2024 року. Щодо несвоєчасного нарахування (виплати) відпускних, AT «Ощадбанк» листом 13/8-08/1/7139/2024 від 18 січня 2024 року надав докладний розрахунок нарахованих та виплачених коштів, яким підтверджується виплата відпускних 02 січня 2024 року, а не 08 січня 2024 року як стверджувала позивач. Після закінчення відпустки з 17 січня 2024 року [PERSON] на роботу не виходила, що підтверджується актами про неявку на роботу працівника за кожний робочий день в період з 17 січня 2024 року по 26 березня 2024 року. У подальшому за розпорядженнями № 33-р від 14 лютого 2024 року та № 54-р від 15 березня 2024 року [PERSON] тимчасово переміщувалась до ТВБВ №10026/0123 в період з 19 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року та з 19 березня 2024 року по 18 квітня 2024 року відповідно. На запит [PERSON] їй надсилалась довідка з місця роботи № 21/1.1.09-13/17016/2024 від 14 лютого 2024 року відповідно до якої вона з 22 червня 2021 року і на час складення довідки займала посаду старшого контролера-касира служби касових операцій ТВБВ № 10026/0122. За результатами розгляду AT «Ощадбанк» звернення Позивачки на Урядову «гарячу лінію» від 16 січня 2024 року № ГЕ-16713025/2, [PERSON] направлена відповідь № 21/1-10/31646/2024 від 11 березня 2024 року, у якій в черговий раз повідомлено про неможливість задоволення заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України у зв`язку з відсутністю обставин, що свідчили б про порушення роботодавцем відносно неї законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. За відсутності заяви про звільнення з інших підстав [PERSON] є працівником Банку. Згідно з наказами начальника Філії [PERSON] від 30.10.2023 №10289-АГ, від 14.12.2023 №12669-АГ, від 22.02.2024 №2755-АГ з 20.11.2023 по 06.04.2024 не закривалось, а тимчасово призупинялась робота ТВБВ № 10026/0122 за адресою [ADDRESS] (копії наказів додані до відзиву на позовну заяву, оригінал у AT «Ощадбанк»). Відповідно до наказу № 4526-АГ від 26 березня 2024 року датою припинення діяльності ТВБВ №10026/0122 III типу за адресою: [ADDRESS] є 05 квітня 2024 року, а датою початку обслуговування клієнтів ТВБВ №10026/0122 IV типу за новою адресою - 06 квітня 2024 року. У зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, припиненням діяльності ТВБВ № 10026/0122 за адресою [ADDRESS] , початком роботи ТВБВ за новою адресою [ADDRESS] , виведенням посади [PERSON] з штатного розпису та введення нової з 06 квітня 2024 року, позивачу 16 січня 2024 року направлено відповідне письмове повідомлення та копія наказу № 403-к від 28 березня 2024 року «Про попередження працівника про зміни істотних умов праці». Позивачка попереджена, що у разі відмови від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, її буде звільнено з посади 05 квітня 2024 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП. Отримання даного повідомлення та копії наказу 07 квітня 2024 року підтверджується позивачем в позовній заяві. У зв`язку з відсутністю підтвердження вчасного отримання [PERSON] повідомлення про зміни істотних умов праці з 06 квітня 2024 року, направленого засобами поштового зв`язку, наказом № 464-к від 10 квітня 2024 року для позивачки змінено дату запровадження змін істотних умов праці з 06 квітня 2024 року на 02 травня 2024 року та направлено відповідне повідомлення з копією наказу № 464-к від 10 квітня 2024 року «Про зміну дати запровадження змін істотних умов праці та попередження працівника». Позивач була попереджена, що у разі відмови від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, її буде звільнено з посади 01 травня 2024 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньої місячної заробітної плати. Отримання даного повідомлення та копії наказу 18 квітня 2024 року підтверджується позивачем в позовній заяві. Після попередження, з 19 квітня 2024 року по 01 травня 2024 року [PERSON] обліковувалася в штаті ТВБВ №10026/0122 але, як було зазначено вище, з 16 січня 2024 року до роботи не приступала, пояснень своєї відсутності не надавала. Наказом № 584-к від 01 травня 2024 року позивач звільнена з посади старшого контролера-касира служби касових операцій ТВБВ № 10026/0122 Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» 01 травня 2024 року у зв`язку з відмовою працівника від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 32 КЗпП України зазначено, що переміщення не потребує згоди працівника, а позивач була тимчасово переміщена до інших ТВБВ в тій же установі Банку (Філії) для виконання функціональних обов`язків у межах її спеціальності, кваліфікації та посади. Відповідно до частини другої ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або обладнання і у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Відповідно до положень п. 1 Постанови КМУ № 255 від 02 березня 1998 року «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» під поняттям «місцевість», яке застосовується у частині другій ст. 32 КЗпП, слід розуміти населений пункт. При цьому, відповідно до пункту 20 частини першої ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту). Робоче місце працівника характеризується визначенням частини виробничого простору, оснащення основним і допоміжним технологічним обладнанням, інвентарем, інструментом, робочими меблями, необхідними для виконання певної трудової функції. Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 263/114/20 вказав, що тлумачення цієї норми права дозволяє зробити висновок, що поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Вона передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну: робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи): структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті. Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 761/32911/20 вказав, що переведення відрізняється від переміщення тим, що в разі переведення працівнику доручається або інша робота, або та ж сама, але на іншому підприємстві, або робота на тому ж підприємстві, але в іншій місцевості. У той же час при переміщенні працівник продовжує виконувати ту ж роботу, на тому самому підприємстві і в тій же місцевості тому ж населеному пункті), однак на іншому робочому місці». Відповідно до частини третьої ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Верховний Суд в постанові від 16 червня 2022 року у справі № 211/5625/19, вирішуючи питання звільнення працівника за частиною третьою ст. 38 КЗпП України вказав, що роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення судового спору. За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання судового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Як вказав Верховний Суд у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 182/1207/21, для висновку про наявність підстав для звільнення працівника на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України доказуванню підлягає факт існування порушень роботодавцем трудового законодавства стосовно працівника на момент подання ним такої заяви про звільнення. Отже, умовою розірвання трудового договору на підставі частини третьої ст. 38 КЗпП України є порушення роботодавцем законодавства про працю. Саме цим обґрунтовує свої позовні вимоги позивач: у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору згідно з частиною третьою ст. 38 Кодексу законів про працю України. Проте, як встановлено судом, доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і спростовуються наявними у матеріалах справи належними доказами. Відповідно до частини третьої ст. 36 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Частина друга ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачає, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (частина четверта ст. 36 КЗпП України). Відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці є підставою для припинення трудового договору (пункт 6 частина перша ст. 36 КЗпП України). Суд встановив, що позивач належним чином була повідомлена про зміну істотних умов праці та за відсутності її згоди на продовження роботи в нових умовах, трудовий договір з нею був припинений на підставі пункту 6 частини першої ст. 36 КЗпП України. Станом на дату подання [PERSON] заяви про звільнення 16 січня 2024 року ТВБВ № 10026/0122 AT «Ощадбанк» за адресою [ADDRESS] не було закритим або ліквідованим, а його робота була тимчасово призупинена на підставі наказу начальника Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» [PERSON] від 14 грудня 2023 року № 12669-АГ. За таких обставин підстави для скорочення штату працівників та їх відповідного письмового попередження про наступне вивільнення або зміну істотних умов праці були відсутні. Тому, оскільки відповідачем не було допущено порушень законодавства про працю, відмова у звільненні на підставі частини третьої ст. 38 КЗпП України обґрунтована, а вимога позову не підлягає задоволенню. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним і не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як у задоволенні позову [PERSON] суд відмовляє у повному обсязі, судовий збір покладається на сторону позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed