Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

06 вересня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява, яка обґрунтована тим, що 07 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100329347. 08 жовтня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №3299541. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав сої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами договору, строк повернення грошових коштів за договором настав, але [PERSON] не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування не сплачує. Право вимоги за договором позики №3299541 було відступлено ТОВ «Маніфою» на користь ТОВ «Вердикт Капітал», які в свою чергу відступили його ТОВ «Коллект Центр». Право вимоги за договором про споживчий кредит №100329347 було відступлено ТОВ «Мілоан» на користь ТОВ «Вердикт Капітал», які в свою чергу відступили його ТОВ «Коллект Центр». Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3299541 від 08 жовтня 2021 року станом на 10 січня 2023 року становить 19 720,50 гривень, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1 500,00 гривень, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 18 220,50 гривень. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користуванням кредитом за договором №100329347 від 07 жовтня 2021 року станом на 10 січня 2023 року становить 100 350,00 гривень, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 15 000,00 гривень, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 82 500,00 гривень, заборгованості за комісіями - 2 850,00 гривень. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договорами №3299541 від 08 жовтня 2021 року та №100329347 від 07 жовтня 2021 року у розмірі 120 070,50 гривень. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив, у позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено догові про споживчий кредит №100329347 за умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк 30 днів з 07 жовтня 2021 року надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 15 000,00 гривень, а позичальнику зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін до 06 листопада 2021 року та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором. Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства, підписано [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора J20837 (а. с. 16-20). Здійснення переказу грошових коштів у сумі 15 000,00 гривень за вказаним договором [PERSON] підтверджується платіжним дорученням №33469091 від 07 жовтня 2021 року з якого вбачається, що ТОВ «Мілоан» сплатило 15 000,00 гривень на користь [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) на картку [NUMBER], призначення платежу: кошти згідно договору 100329347 (а. с. 25). 17 січня 2022 року ТОВ «Мілоан» на підставі договору факторингу №17-01/2022-54 відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за договором №100329347 від 07 жовтня 2021 року, сума заборгованості на дату відступлення 71 850,00 гривень (а. с. 36-40, 42). 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01-2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за договором №100329347 від 07 жовтня 2021 року, сума заборгованості 100 350,00 гривень (а. с. 43-45, 57). З розрахунку заборгованості виконаного ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 січня 2023 року вбачається, що загальний розмір заборгованості за договором №100329347 становить 100 350,00 гривень та складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 15 000,00 гривень, заборгованості за відсотками - 82 500,00 гривень, заборгованості з комісії - 2 850,00 гривень (а. с. 28). 08 жовтня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №3299541 за умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальнику приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Договір підписано [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора f10208 (а. с. 8-11). Перерахування коштів на виконання умов вказаного договору підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2782_230426104053 від 26 квітня 2023 року на адресу ТОВ «Маніфою», з якого вбачається, що ними було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 08-10-2021 18:30:35 на суму 1 500,00 гривень, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 113290856, призначення платежу: зачисление 1500,00 гривень на карту [NUMBER] (а. с. 23). 09 лютого 2022 року ТОВ «Маніфою» на підставі договору факторингу 09/02-2022 відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за договором №3299541 від 08 жовтня 2021 року, сума заборгованості на дату відступлення 4 645,50 гривень (а. с. 31-33, 41). 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01-2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за договором №3299541, сума заборгованості 19 720,50 гривень (а. с. 43-45, 58). З розрахунку заборгованості виконаного ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 січня 2023 року вбачається, що загальний розмір заборгованості за договором №3299541 становить 19 720,50 гривень та складається із заборгованості по основній сумі кредиту - 1 500,00 гривень, заборгованості за відсотками - 18 220,50 гривень (а. с. 27). В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Відповідно до ч. 1-2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15 листопада 2016 року, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту ст. 512, 514 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови повернення позики, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Маніфою» за договором позики №3299541 від 08 жовтня 2021 року та ТОВ «Мілоан» за договором про споживчий кредит №100329347 від 07 жовтня 2021 року передали [PERSON] грошові кошти, отже вказані правочини, у розумінні ст. 1046, 1054 ЦК України були укладені. Право вимоги за вказаними договорами перейшло до ТОВ «Коллект Центр». Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Верховний Суд України в своїй постанові у справі № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року дійшов висновку про те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] дотепер неналежно виконує свої обов`язки з повернення отриманого ним кредиту ні перед первісним кредитодавцем, ні перед новим, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов`язань у розумінні норм ЦК України, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18; від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, 01 липня 2024 року між ТОВ «Коллект Центр» (клієнт) та АО «Лігал Ассістанс» (адвокатське об`єднання) укладено договір про надання павової допомоги №01-07/2024, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. 06 серпня 2024 року між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» підписано акт №1 про надання юридичної допомоги з якого вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» надано правові послуги ТОВ «Коллект Центр», а саме надано усну консультацію з вивченням документів тривалістю 2 години, вартість однієї години 2 000,00 гривень, загальна ціна - 4 000,00 гривень; підготовка пропозицій тривалістю 3 години, вартість однієї години 2 000,00 гривень, загальна ціна - 6000,00 гривень; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду тривалістю 5 годин, вартість однієї години 3 000,00 гривень, загальна ціна - 15 000,00 гривень, а загалом 25 000,00 гривень. Водночас із цим, враховуючи, об`єм позовної заяви, а також те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки даний спір є незначної складності, суд вважає, що зазначені у акті про надання юридичної допомоги № 1 від 06 серпня 2024 року 2 години надання усної консультації з вивченням документів, 3 години підготовки пропозиції та 5 годин складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду є суттєво завищеними. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved