Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2021 року, в якій, у тому числі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як колишні власники, які у вищевказаній кватирі з 14.09.2021 року не проживають, що порушує права позивача, як власника та змушує нести додаткові витрати на житлово-комунальні послуги. В судове засідання позивач та її поставник не з`явились, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України, остання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідачі в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2021 року, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-15), в якій зареєстровані, у тому числі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.20), які за вказаною адресою не проживають з 2021 р., що підтверджується актом щодо встановлення факту не проживання за місцем реєстрації від 13.09.2021 р. (а.с.12). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, матеріалами справи встановлено, що реєстрація [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , створює перешкоди позивачу у користуванні житлом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved