Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина на період навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (далі Відповідач). Далі позивач\~зазначає,\~що з\~2021\~року він\~навчається на\~денному відділенні\~Дніпровського технолого-економічного\~фахового коледжу,\~у зв`язку\~із чим потребує матеріальної допомоги, адже самостійного доходу у необхідному розмірі не має, а мати позивача наразі не працює а тому наразі не в змозі в повній мірі матеріально забезпечувати свого сина. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років. Представник відповідача\~ [PERSON] - адвокат Стрижак Євгеній Юрійович у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що позивач як повнолітня дитина відповідача перебуває на фінансовому забезпечені за рахунок державного бюджету, та позивач не довів існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України, що є його процесуальним обов`язком, не надав суду будь яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі, саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, не підлягають задоволенню. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне підтримання позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не заявились, просили проводити судове засідання без їх участі. У задоволені позовних вимог просили відмовити у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 08.11.2024 року у задоволені клопотання представника відповідача про витребування доказів за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, вирішено відмовити. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.09.2006 року. Судом також встановлено, що [PERSON] досяг повноліття, та навчається на денному відділенні Дніпровського технолого - економічного фахового коледжу І рівня акредитації (наказ № 56/в від 30.07.2021 року), термін навчання по січень 2025 року, що підтверджується відповідною довідкою вказаного навчального закладу. Доказів наявності аліментних зобов`язань відповідача перед іншими особами матеріали справи не містять. Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання повнолітньої дитини, яка здійснює навчання, а у свою чергу сторона відповідача наполягає на відсутності в неї такого обов`язку через не доведення тверджень позивача, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. \~Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16\~Сімейного кодексу України. Згідно\~ст.198 СК України\~батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.\~\~\~\~ Відповідно до\~статті 199 СК України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За\~статтею 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічні за своїм змістом висновки викладені у пункті 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~згідно яких обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В даному випадку, судом встановлено, що позивач досяг повноліття, але не досяг 23 річного віку, і продовжує навчання на 4 курсі Дніпровського технолого - економічного фахового коледжу І рівня акредитації, денної форми навчання, на бюджетні основі, дата вступу 2021 рік, передбачене закінчення навчання січень 2025 року. Суд вказує, що само по собі навчання за бюджетним замовленням не свідчить про таке достатнє матеріальне забезпечення дитини, яке б виключало його потребу в отриманні матеріальної допомоги. Матеріали справи не містять доказів, що свідчили б про зворотне, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи представника відповідача із вказаного приводу. Таким чином, суд вважає що навчання повнолітньої дитини на денній формі навчання та відсутності в неї іншого доведеного джерела доходу, зумовлює потребу такої дитини в матеріальній допомозі. Висновок суду в цій частині узгоджується із правовими позиціями, висловленими, зокрема у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 760/17457/16-ц (провадження № 61-34814св18) та від 04 грудня 2019 року у справі № 212/6120/18 (провадження № 61-16034св19). Відтак, суд доходить висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на користь позивача, починаючи\~\~з 30 вересня 2024 року до завершення навчання, оскільки син у зв`язку з навчанням потребує матеріальною допомоги, а відповідач,\~\~будучи, батьком дитини, зобов`язаний його матеріально утримувати. Такий висновок суду також ґрунтується також на нормах ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку) відповідно до яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав , доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вказані обставини, у том числі, матеріальний стан відповідача, його стан здоров`я, спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу, волевиявлення позивача на отримання аліментів у частці від заробітку (доходу) батька, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача у судовому порядку аліменти у розмірі 1/4 частини\~\~з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно,\~починаючи з 30 вересня 2024 року, і до завершення навчання або до досягнення 23 років, в залежності від того, яка із зазначених обставин настане першою. Суд, визначаючи аліменти у вказаному розмірі виходив з того, що такий обов`язок не є надмірним для відповідача, оскільки дитина вже перебуває на 4 курсі навчального закладу, а до досягнення повноліття відповідач, як батько сплачував аліменти саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2019 року. Згідно ч.1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved