Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

У вересні 2024 року ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якій просить стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № 23.195.0219.ФО_К від 12.02.2019 року у розмірі - 35 577,55 грн, з яких: - 9 124,86 грн - заборгованість по тілу кредиту (прострочена на день подання цієї позовної заяви); - 10 800,97 грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту; - 1,99 грн - проценти за кредитом (прострочені на день подання цієї позовної заяви); 58,37 грн - прострочені проценти за кредитом; - 1 046,39 грн - комісія за обслуговування кредиту (прострочена на день подання цієї позовної заяви); - 13 863,97 грн - прострочена комісія за обслуговування кредиту; 681,00 грн - штрафи пені, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі - 2 422,40 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 12.02.2019 року між АТ «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є - ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 23.195.0219.ФО_К, згідно якого відповідачу було надано кредит у сумі 29 896, 91 грн, терміном користування до 12.02.2022 року, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом а інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим договором. За період з 12.02.2019 року по 11.02.2022 року позичальник, крім тіла кредиту - 29 896,91 грн мала ще також сплатити, проценти за користування кредитом у сумі - 114,58 грн та комісії за обслуговування кредиту у сумі - 37 607,04 грн. Всього сума платежів за кредитом протягом дії договору мала скласти - 67 681,53 грн. АТ «ЮНЕКС БАНК» в повному обсязі було виконано свої зобов`язання за кредитним договором № 23.195.0219.ФО_К від 12.02.2019 року, а саме надавши відповідачу кошти у розмірі визначеному цим договором, однак, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання по договору, не сплачувала щомісячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов кредитного договору. Станом на 31.03.2021 року відповідач не виконав свої зобов`язання по договору в частині повернення тіла кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом, кількість днів прострочення станом на 31.03.2021 року складає 415 днів, з урахуванням викладеного було накладено штрафні санкції за кожен день прострочення платежу до 31.03.2021 року включно в розмірі - 681,00 грн. 28.03.2021 року на електронному майданчику (електронна торгова система) ТОВ «Смарттендер» відбувся електронний аукціон з продажу лоту № 1 до складу якого входять: права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб, організатором аукціону та власником активів якого було - АТ «ЮНЕКС БАНК». Переможцем електронного аукціону є - ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС». 31.03.2021 між АТ «ЮНЕКС БАНК») та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 31/03-2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги в тому числі і [PERSON] за кредитним договором № 23.195.0219.ФО_К від 12.02.2019 року. Станом на 31.03.2021 року відповідно до реєстру прав вимог сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 23.195.0219.ФО_К від 12.02.2019 року перед новим кредитором - ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» складає - 35 577,55 грн., у зв`язку з чим звернулись з вказаним позовом до суду. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 27.09.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 60-61). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 01.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 63). 15.10.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.Вказує, що відсотки, штрафи пені, а також комісія за обслуговування значно перевищує тіло кредиту. Позивачем не надано доказів переказу банком коштів позивальнику у розмірі 29 896,91 грн. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому вважає не підлягають задоволенню. Належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є недійсним. Інших первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили факт видачі кредитних коштів Банком розмірі 16750,00 гривень на рахунок позичальника не надано, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем є правильними. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Також, матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) про направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплат: простроченої заборгованості на її адресу. Таким чином зазначені обставини не підтверджені доказами у справі. Досудові вимоги про необхідність сплати простроченої заборгованості, не надають права банку для звернення до суду за достроковим стягненням всієї суми заборгованості за кредитом. 18.10.2024 року до суду від ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» надійшла відповідь на відзив, у якій просять позов задовольнити у повному обсязі. Вказують, що відповідач власноручно підписала кредитний договір № 23.195.0219.ФО_К від 12.02.2019 року та свідомо погодилася, що за користування кредитом вона буде сплачувати: проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,25% річних та комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в 3,50 % від суми кредиту, щомісячно включно з 01 по 10 число кожного місяця протягом строку дії кредитного договору повинна була її сплачувати, відповідно до графіку щомісячних платежів. Крім того, [PERSON] під час укладення кредитного договору № 23.195.0219.ФО_К від 12.02.2019 р. ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі і з графіком платежів за кредитними договором жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловлювала та з ним погодилася, про що свідчать її підписи. [PERSON] не відмовилася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталася до АТ «ЮНЕКС БАНК» за додатковим роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом. Крім того, [PERSON] здійснювала проплати по кредитному договору в тому числі і сплачувала проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту. ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» за період з 31.03.2021 року до 26.09.2024 року не зараховано жодних процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту та штрафи, пені, а сума заборгованості, яка заявлена до стягнення є фіксованою. Представником позивача було надано до суду документи, які підтверджують факт видачі кредиту, його розмір, а також відображають суму заборгованості по кредитному договору. ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» належним чином було повідомлено відповідача про відступлення права вимоги за укладеним кредитним договором № 023.195.0219.ФО_К від 12.02.2019 року шляхом направлення повідомлення про відступлення права вимоги 01-22/4119/Ф від 04.01.2022 року на дійсну адресу місця реєстрації та проживання боржника. Кредитний договір № 23.195.0219.ФО_К від 12.02.2019 року було укладено ще задовго до дії військового стану та порушення зобов`язань по ньому відповідачем відбулося починаючи з 26.11.2019 року. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суддя приходить до наступного. Фактичні обставини справи Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2019 року між АТ «Юнекс Банк» (банк) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № 23.195.0219.ФО_К (далі - Кредитний договір), який підписаний сторонами та скріплений печаткою АТ «Юнекс Банк» (14-18). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 29896,91 грн, терміном користування до 12.02.2022 року (день остаточного повернення кредиту), а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим договором, а також виконати інші умови цього договору. Цільове призначення (мета) кредиту споживчі потреби. Строк користування кредитом обчислюється від моменту перерахування кредитних коштів відповідно до п. 2.1 цього договору (п. 1.2, 1.3 Кредитного договору. У п. 1.4 Кредитного договору зазначено, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в терміни, встановлені цим договором, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової домовленості сторін або достроково, відповідно до умов договору або чинного законодавства України. Кредит вважається повернутим в момент зарахування суми кредиту в повному обсязі на відповідні рахунки банку з обліку заборгованості позичальника за цим договором. Згідно з п. 1.5 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує:1.5.1 проценти за користування кредитом щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,25% річних.1.5.2 комісію за надання кредиту одноразово, не пізніше дня отримання кредиту, в розмірі 0% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору.1.5.3 комісію за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі 3,50% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] в банку, код банку [NUMBER] , за умови сплати позичальником комісії (у разі наявності), встановлених 1.5.2 цього договору (п. 2.1 Кредитного договору. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється банком не рідше, ніж один раз на місяць за період з першого по останній календарний день поточного місяця включно, а за останній період користування кредитом по день повного погашення кредиту. Проценти нараховуються за методом «факт/факт». Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом, при цьому день надання кредиту включається до розрахунку процентів, а день остаточного погашення кредиту не включається. Погашення процентів, нарахованих за звітний календарний місяць, здійснюється в порядку та строки, визначені пп. 2.3, 2.4 цього договору. Комісія за обслуговування кредиту нараховується щомісячно, один раз на місяць, та в останній день строку кредитування. Комісія за обслуговування кредиту не нараховується за поточний місяць, якщо дата повного погашення кредиту припадає на 1 число місяця (п. 2.2 Кредитного договору). Погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно в період з 01 по 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього договору, в сумі 1 880,39 грн (платіж). Якщо 10-те число припадає на неробочий день, погашення платежу здійснюється позичальником в останній робочий день перед таким неробочим днем. Погашення останнього платежу здійснюється не пізніше останнього дня строку кредиту, визначеного в п.1.1 цього договору (п. 2.3 Кредитного договору). Погашення заборгованості за кредитом, комісії за обслуговування кредиту та процентами, а також інших платежів, передбачених умовами цього договору, здійснюється за допомогою регулярного платежу, який був встановлений на поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] позичальника, шляхом безготівкового перерахування суми платежу, визначеного в п.2.3 цього договору, та суми інших платежів (при наявності) на рахунок № [NUMBER] в АТ «Юнекс Банк», код банку 322539 (рахунок) (п. 2.4 Кредитного договору). В матеріалах справи міститься копія виписки за особовим рахунком відповідача за період з 12.02.2019 по 31.03.2021 року, що підтверджує факт видачі АТ «Юнекс Банк» коштів на виконання умов кредитного договору № 23.195.0219.ФО_К та користування такими кредитними коштами відповідачем (а. с. 19-42). У п. 3.2.2 Кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно платіж по кредиту, комісію за обслуговування та нараховані проценти згідно п. 2.3, 2.4 цього договору, забезпечити повернення отриманого кредиту, комісію за обслуговування і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені цим договором строки. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що Додатком № 1 до Кредитного договору, який є невід`ємною його частиною, сторони погодили Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором № 23.195.0219.ФО_К (а. с. 17-18) 31.03.2021 між АТ «Юнекс Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 31/03-2021, відповідно до умов якого фактору передано право вимоги щодо стягнення заборгованості (а.с. 45-48). Факт набуття права вимоги ТОВ «ФК «Омега Фінанс» до [PERSON] підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги, що є Додатком № 1 до Договору факторингу (а.с. 49-52). Відповідно до п. 2.14 договору факторингу визначено, що фактор самостійно здійснює надсилання боржникам повідомлення про відступлення. Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2022 року позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги та про сплату заборгованості за кредитним договором № 23.195.0219.ФО_К за користування кредитною лінією в сумі 35 577,55 грн (а.с. 43-44). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення (див. постанову Верховного Суду від 27.02.2024 у справі № 916/2239/22). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Омега Фінанс» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Разом з тим, суд звертає увагу на правові висновки, наведені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21), а саме: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Таким чином, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами». Так, наприклад, у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено, що:«194. Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу.195. Виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.196. Виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору». На підтвердження своїх вимог щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та прострочених відсотків ТОВ «ФК «Омега Фінанс» надало належні, достатні та допустимі докази, зокрема, кредитний договір, оформлений та підписаний його сторонами в установленому законом порядку, первинні бухгалтерські документи про зарахування на рахунок позичальника визначених договором кредитних коштів (виписка по особовому рахунку), договір відступлення прав вимоги (факторингу) за спірним кредитним договором новому кредитору ТОВ «ФК «Омега Фінанс». Як вбачається з матеріалів справи, за кредитним договором № 23.195.0219.ФО_К від 12.02.2019 року у розмірі - 35 577,55 грн, з яких: - 9 124,86 грн - заборгованість по тілу кредиту (прострочена на день подання цієї позовної заяви); - 10 800,97 грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту; - 1,99 грн - проценти за кредитом (прострочені на день подання цієї позовної заяви); 58,37 грн - прострочені проценти за кредитом; - 1 046,39 грн - комісія за обслуговування кредиту (прострочена на день подання цієї позовної заяви). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Матеріалами справи підтверджено вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості. Водночас, суд зазначає, що відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором до суду не подав, як і доказів неотримання кредитних коштів. Разом з тим, щодо вимог позову про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд зазначає наступне. Згідно реєстру прав вимог банком включено 13 863,97 грн - простроченої комісії за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність і безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Кредитний договір передбачає сплату комісії за обслуговування кредиту, щомісячно, у розмірі 3,50%. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункт договору, укладеного між [PERSON] та АТ «Юнекс Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитом щомісячно в розмірі 3,50%, є нікчемним. Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими з вказаних підстав і задоволенню не підлягають. Крім того, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за штрафами і пенями, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом, окрім інших вимог просив стягнути з відповідача заборгованість за штрафами та пенею у розмірі 681,00 грн. За змістом п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України.) Оскільки позивачем не надано суду розрахунку заборгованості за пенею і штрафами, порядку та механізму нарахування цих штрафних санкцій, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею і штрафами в сумі 681,00 грн у зв`язку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Розподіл судових витрат За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк», суд згідно ст. 141 ЦПК України розподіляє судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1 432,06 грн, виходячи з розрахунку: 21 032,58 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 35 577,55 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 1 432,06 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial