Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

заявник [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати громадянина [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , недієздатним, встановивши над ним опіку та призначити його опікуном. В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що громадянин [PERSON] , [INFO] , є йому двоюрідним братом. Також, його двоюрідний брат [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, та перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом - шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Ремісія «С», виражений змішаний тип дефекту. Відповідно до довідки МСЕК, йог двоюрідний брат [PERSON] , не пристосований до самостійної роботи та не може виконувати ніякі види праці. Внаслідок хвороби страждає хронічним, стійким психічним розладом здоров`я, не здатний усвідомлювати значення своїх дій. При спілкуванні використовує тільки прості речення. Постійні галюцинації та марення, здається, що оточуючи чують його думки, хтось керує його думками, емоціями та поведінкою, «голоси» наказують йому щось робити. В спілкуванні з іншими особами, може піддаватися негативному впливу. В зв`язку з тим, що його двоюрідний брат [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, він може цим самим поставити себе у скрутний матеріальний стан, стати жертвою недобросовісних людей. Його двоюрідний брат потребує постійного піклування зі сторони іншої особи. Відповідно до довідки про склад сім`ї №05-20/319 виданої 11.12.2023 року він проживає разом із двоюрідним братом за однією адресою. Внаслідок хронічного психічного розладу його двоюрідний брат не здатний усвідомлювати з значення своїх дій та керувати ними і у зв`язку з цим може бути визнаний недієздатним. Тому його необхідно призначити опікуном його двоюрідного брата. Ухвалою суду від 25 січня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням судового засідання. Ухвалою суду від 02.02.2024 року по справі призначено судово-психічну експертизу для встановлення психічного стану здоров`я громадянина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30.10.2024 року доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначити адвоката для здійснення представництва інтересів [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заяву про визнання його двоюрідного брата [PERSON] недієздатним та просив встановити опіку і призначити його опікуном. Крім того, заявник пояснив, що батько його брата помер 4 року тому. Мати брата померла ще раніше. Заявник здійснює догляд за братом вже приблизно 12 років. У його брата [PERSON] є рідний брат, який проживає в Солонянському районі. Однак, останній відмовився від [PERSON] , доглядати його він не бажає. Призначений за дорученням адвокат особи [PERSON] , стосовно якої розглядається справа - [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву про визнання [PERSON] , [INFO] та просить також визнати особу недієздатною, встановити опіку та призначити опікуном громадянина [PERSON] .. Представник заінтересованої особи - Виконавчого комітету Томаківської селищної ради у своїй заяві просить розглянути справу за її відсутності. Пояснення, що стосуються розгляду даної справи, - відсутні. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, заслухавши заявника та адвоката, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи недієздатною. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 296 ЦПК України, заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Як випливає із змісту абзацу другого ч. 1 ст. 30 ЦК України до змісту цивільної дієздатності входять наступні елементи: а) здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав; б) здатність самостійно здійснювати набуті цивільні права; в) здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки; г) здатність самостійно виконувати цивільні обов`язки; д) здатність нести відповідальність у разі невиконання цивільних обов`язків. Цивільна дієздатність передбачає свідому і правильну оцінку людиною дій, що нею здійснюються і мають юридичне значення. Ця ознака суб`єкта цивільного права залежить від психічної зрілості суб`єкта, тобто від ступеня усвідомлення ним значення своїх дій і можливості керувати ними. В свою чергу зрілість психіки залежить від віку і душевного здоров`я людини. Тому, на відміну від цивільної правоздатності, яка є рівною (ч. 1 ст. 26 ЦК України), єдиного для всіх фізичних осіб обсягу цивільної дієздатності - не існує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст. 3 Закону "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 зазначеного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно ч. 1 ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Ухвалою суду від 02.02.2024 року щодо психічного стану здоров`я [PERSON] , [INFO] , призначено судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №380-Ц від 17.09.2024 року, наданого Дніпровською філією СП ДУ «Інститут судової психіатрії» МОЗ України, громадянин [PERSON] виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної, виражений змішаний тип дефекту. Зазначений висновок підтверджується анамнестичними відомостями, даними медичної документації, матеріалами цивільної справи, про відставання в розумовому розвитку, відсутність адекватних зацікавленостей, з розвитком на цьому тлі у 2012 році гострого психотичного стану галюцинаторно-параноїдної структури, який супроводжувався дисомнією, афективними розладами (тривогою, страхом), що призвело до соціальної дезадаптації, стаціонарного лікування у психіатричній лікарні, визнання особою інвалідністю. Вказаний висновок підтверджується також результатами теперішнього психіатричного обстеження, що виявили у іспитованого характерні для шизофренічного процесу порушення мислення (паралогічність, різноплановість); емоційно-вольової сфері (сплощеність, вихолощеність, неадекватність), зниження соціальної продуктивності та енергетичного потенціалу при порушення критичних, прогностичних та адаптаційних здібностей. Зазначений хронічний стійкий психічний розлад виражений настільки значно, що позбавляє іспитованого в теперішній час здатності розуміти значення своїх дій та укерувати ними. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Томаківським районним бюро ЗАГС Дніпропетровської області від 14.07.1966 року в графах «мати» вказана - [PERSON] , і в графі «батько» вказаний - [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Томаківським районним бюро ЗАГС Дніпропетровської області від 17.10.1966 року в графах «мати» вказана - [PERSON] , і в графі «батько» вказаний - [PERSON] . Відповідно наданого документу «Краткая копия акта о рождении» виданого Бюро ЗАГС в Саноке Кросненське воєводство Польська Народна Республіка 05 грудня 1928 року [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка народилася у м. Ольховець Польська Народна Республіка. Архівна довідка видана Державним архівом Львівської обласної державної адміністрації №Б-7240-04 від 21.04.2004 року підтверджує, що родина у складі: голови родини [PERSON] , 1895 р.н., та членів: [PERSON] , 1895 р.н., [PERSON] , 1928 р.н., [PERSON] , 1930 р.н. у 1945 році були переселені у Ворошиловоградську область з с. Ольховець Польша. Скорочена копія свідоцтва про народження, яка підтверджує достовірність копії з оригіналу за [NUMBER] р. підтверджує, що [PERSON] народилася [INFO] в Ольховце , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Копія свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого 13 липня 1978 року Кисличуватською сільською радою підтверджує, що громадянка [PERSON] , 1928 р.н., одружилася 05.02.1952 року з [PERSON] , 1918 р.н. після чого змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Таким чином, даними доказами підтверджено, що заявник [PERSON] є двоюрідним братом громадянину [PERSON] , оскільки його матір - [PERSON] , 1928 року народження, та батько [PERSON] - [PERSON] , 1930 року народження, були рідними сестрою та братом, які народилися в с. Ольховець Польща і були переселені до Ворошиловоградської області у 1945 році. Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 001672 громадянин [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, встановленої з 01 квітня 2012 року. Згідно Висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №140 [PERSON] , 1966 року народження, інвалід ІІ групи, встановленої 13.04.2012 року проживає з [PERSON] в [ADDRESS] , за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування обмеження здатності контролювати свою поведінку. Довідка видана КП «Томаківська центральна районна лікарня» Томаківська селищна рада №716 від 11.12.2023 року [PERSON] , [INFO] , в тім, що пацієнт перебував на стаціонарному лікуванні з 05.12.2023 року по 11.12.2023 року, клінічний діагноз: гострий орхоепідіміт ліворуч. Супутній: вправима пахово-клиткова грижа. Довідка видана Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради №05-20/319 від 11.12.2023 року підтверджує, що громадянин [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Довідка видана КП «Томаківська ЦРЛ» від 11.01.2024 року підтверджує, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2000 року, діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Ремісія «С», виражений змішаний тип дифекту. Згідно Висновку №7 засідання комісії з питань опіки та піклування над повнолітніми недієздатними та обмежено дієздатними особами при виконавчому комітеті Томаківської селищної ради, затвердженого рішенням ВК від 23.02.2024 року № 127, вирішено: вважати за доцільне та можливе призначення громадянина України [PERSON] , [INFO] , опікуном над громадянином України [PERSON] , [INFO] . Долучена до матеріалів справи характеристика на [PERSON] свідчить про те, що останній за час проживання на території Кисличуватського старостинського округу в громадських місцях та побуті поводився належно. Скарг та заяв по місця проживання не надходило. У зловживанні спиртних напоїв та наркотичних засобів не помічався. Вищевказані вимоги передбачені також ст.ст. 58, 60 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ст. ст. 58, 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичноюособою у разі визнання її недієздатною та призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з частиною 4 статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особливих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Згідно ч. 5 ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або декількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до ст. 64 ЦК України, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Відповідно до вимог ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Пунктом 3.1. Правил опіки та піклування, затвердженого наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 № 34/166/131/88 передбачено, що при призначенні опікуна беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Варто зазначити, що в ч. 3 ст. 244 СК України зазначений чіткий перелік осіб, які не можуть бути опікуном, піклувальником. Суд при призначенні опікуна бере до уваги можливості заявника виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним, оскільки від матеріального стану, житлових умов заявника, залежить подальша доля підопічного громадянина [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що внаслідок свого психічного розладу [PERSON] не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, ці обставини встановлені висновком судово-психіатричної експертизи № 380-Ц від 17 вересня 2024 року, який відповідає вимогам, що пред`являються до цього документа, викладені в ньому дані не викликають сумніву щодо їх достовірності. При проведенні судово-психіатричної експертизи експертом були додержані всі вимоги чинного законодавства, в межах його компетенції та повноважень, на підставі інформації та документів, наявних на час проведення експертизи, відповіді на поставлені питання викладені повно та відповідають іншим фактичним даним, дослідницька частина узгоджена з підсумковою частиною висновку, висновок експертизи обґрунтований та узгоджений з іншими матеріалами справи, тому зазначений висновок судово-психіатричної експертизи є об`єктивним, достовірним та правдивим, і повинен бути покладений в основу судового рішення стосовно вирішення заявлених вимог про визнання фізичної особи недієздатною. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, а також те, що заявник [PERSON] бажає та має можливість бути опікуном над громадянином [PERSON] , є його двоюрідним братом, не обмежений у своїй цивільній дієздатності, за станом здоров`я є здоровою особою, фактично доглядає за [PERSON] , інших родичів, які б виявили бажання бути опікунами, не встановлено, суд приходить до висновку, що докази, які надані заявником, є допустимими, достатніми, достовірними, а вимоги заявника є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, в зв`язку з чим заява [PERSON] про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна підлягає задоволенню. Судом не встановлені обставини, які б свідчили про наявність перепон призначення заявника опікуном. Вирішення питання судом відносно призначення громадянину [PERSON] опікуна [PERSON] є цілком виправданим, оскільки саме суд приймає рішення про визнання повнолітньої особи недієздатною. Згідно ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Відповідно до приписів законодавства у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК України передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ «Наталія Михайленко проти України» (2013), «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008), адже ч. 6 ст. 300 ЦПК України встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у два роки. Також, суд роз`яснює заявнику, що зі спливом дворічного строку, на який громадянина [PERSON] визнано недієздатним, він може не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку подати клопотання про продовження строку дії рішення про визнання громадянина [PERSON] недієздатним. Відповідно до вимог ст.300 ЦПК України скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною. Згідно вимог ст.300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Згідно з ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати по справі, пов`язані з розглядом справи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved