Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

14.11.2023 представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 03.02.2014, яка станом на 17.10.2023 у розмірі 63059,17 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписав заяву б/н від 03.02.2014, згідно якої отримав кредит у розмірі 4000.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом було збільшено до 80000,00 грн. Банк свої зобов`язання щодо видачі кредиту виконав, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобов`язання не виконав і з нього необхідно стягнути 49636,91 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13422,26 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою суду від 17.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 27.02.2024 витребувано в приватного нотаріуса Львівської області Львівського району Вегера Наталії Богданівни належним чином завірену копію заведеної спадкової справи після смерті відповідача [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 04.04.2024 залучено до участі в справі [PERSON] як правонаступника відповідача [PERSON] 17.09.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Білик Р.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила суд у задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема зазначила, що у позивача відсутні правові підстави щодо стягнення заборгованості за кредитом, оскільки банком не доведено, що надані ним умови є складовою частиною кредитного договору. Також, підписана [PERSON] анкета-заява не містить процентної ставки за надані кредитні кошти, що також свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками. Більше того, заявлені вимоги позивача до відповідача [PERSON] , як спадкоємця боржника мають бути визначені у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, проте на даний час приватним нотаріусом, що заводив спадкову справу після смерті [PERSON] не видано свідоцтва на спадщину та не встановлено вартість отриманого майна, що свідчить про необґрунтованість таких вимог. Разом з тим вважає, що у даній справі має бути застосовано строк позовної давності. 21.10.2024 до суду надійшов відповідь на відзив, в якому представник позивача [PERSON] просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. Щодо наведених представником відповідача у відзиві на позовну заяву аргументів на заперечення позовних вимог, то вважає такі необґрунтованими, недоведеними та спростованими доказами та доводами, викладеними у матеріалах позовної заяви та у відповіді на відзив. У судове засідання представник позивача не явився, однак у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримано повністю. Представник відповідача також не з`явилась у судове засідання, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, щодо позову заперечила у повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 03.02.2014 відповідач [PERSON] заповнив та підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку згідно якої отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.31). З розрахунку заборгованості [PERSON] видно, що станом на 17.10.2023 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 63059,17 грн., з яких: 49636,91 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13422,26 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-28). З листа Кам`янка-Бузького відділу ДРАЦС у Львівському районі Львівської області Західного МРУ МЮ (м. Львів) від 07.02.2024 № 69/33.7-02-15 видно, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть № 1194 від 31.02.2023. Як видно з відповіді державного нотаріуса Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори Прокопенко Л.О. № 289/01-16 від 26.02.2024, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа в приватного нотаріуса Львівської області Львівського району Вегера Н.Б. Судом відповідно до вищевказаної спадкової справи встановлено, що спадкоємцем до майна померлого [PERSON] , є його син [PERSON] , який звернувся в дану нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи випливає, що відповідач фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем до дня його смерті в будинку [ADDRESS] , а спадкове майно на яке просить видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] , складається із земельної ділянки, площею 0,11 га, яка розташована в [ADDRESS] . Розглядаючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, яким в даному випадку є АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У зв`язку із вищевикладеним, суд відхиляє заперечення представника відповідача про те, що у позивача відсутні правові підстави щодо стягнення заборгованості за кредитом, оскільки банком не доведено, що надані ним умови є складовою частиною кредитного договору. Разом з тим, згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, у зв`язку із смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики не припиняються, а включаються до складу спадщини, тому спірні правовідносини мають регулюватися статями 1281, 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Крім того, відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в Постанові Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. В судовому засіданні встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] дійсно існували кредитні відносини, було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.02.2014 у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна наведеним вище висновкам суду правова позиція, викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17), яка відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинна враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на дату смерті позичальника [PERSON] його заборгованість по кредитному договору становила 63059,17 грн., з яких: 49636,91 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13422,26 грн. заборгованість за простроченими відсотками. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості померлого відповідача [PERSON] перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом у сумі 49636,91 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення відсотків за простроченими відсотками, суд виходив з наступного. Так, відсотки є договірною умовою згідно положень ЦК України. Однак, в заяві-Анкеті від 03.02.2014, яка підписана відповідачем [PERSON] , така не обумовлена. Як на підставу для стягнення таких коштів з відповідача, позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг», а також «Тарифи Банку», які викладені на сайті банку. Проте, вказане не може бути визнане складовою частиною договору кредиту, а отже і підставою для стягнення коштів. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 висловила правову позицію, де вказала, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Кредитор у передбачений законом строк пред`явив вимоги до спадкоємців, оскільки на даний час свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю відповідача [PERSON] [PERSON] не видавалось, а про прийняття ним спадщини, банк дізнався в ході розгляду справи, а тому відповідач, як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову АТ КБ «Приватбанк», зокрема в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, але не більше вартості майна, одержаного [PERSON] у спадщину, після смерті [PERSON] . Також, представником відповідача у відзиві на позовну заяву вказано про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Вирішуючи дане питання, суд виходив із наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З врахуванням того, що [PERSON] вчиняв дії по визнанню свого боргу шляхом часткової сплати боргу, останній раз 20.01.2023, а з даним позовом позивач звернувся до суду 14.11.2023, то такі позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності. А тому, суд відхиляє такі доводи представника відповідача.

Outcome: partial