Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 09.08.2024 до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана цивільна справа, яка за підсудністю перебувала в провадженні Широківського районного суду Дніпропетровської області та була передана на підставі ч. 4 ст. 31 ЦПК України, відповідно до Розпорядження в.о. голови суду Ольги Шевченко. Так, представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24145 від 23.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., яким посвідчено право Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на вимоги за кредитним договором; стягнути з ТОВ «Бізнес позика» суми, які враховані з заробітної плати, а також судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу. Позов обґрунтовано обставинами: Приватним нотаріусом КМНО Золотих О.О. 23.12.2021 вчинено виконавчий напис № 24145, яким посвідчено право вимоги ТОВ «Бізнес позика». 08.02.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. відкрито виконавче провадження № 68551057 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості в розмірі 26\~828,19 грн. та винагороди приватного виконавця у розмірі 2682,82 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з відсутністю правових підстав для його вчинення приватним нотаріусом. Станом на 31.03.2024 суми, як були враховані з заробітної плати становлять 20\~793,47 грн. Позиція відповідача Згідно з матеріалами справи, представник відповідача 24.06.2024 подала зустрічну позовну заяву, яку ухвалою судді Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08.07.2024 було повернуто представнику відповідача. 24.06.2024 представником відповідача було також подано відзив на позовну заяву. Представник відповідача не погоджується з позовними вимогами, у зв`язку з тим, що відповідачем в рамках виконавчого провадження було отримано лише 18\~448,62 грн, решта в розмірі 2344,85 грн. є винагородою приватного виконавця та відшкодуванням витрат виконавчого провадження. На підставі викладеного вбачається, що позивач протиправно просить стягнути з відповідача винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження, оскільки дані кошти не являються безпідставно набутими у розумінні ст. 1212 ЦК України. Крім того, 24.06.2024 було також подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а саме до 2000, 00 грн, оскільки саме ця сума є розумною та співмірною зі складністю справи. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 16.05.2024 позовна заява надійшла до Широківського районного суду Дніпропетровської області разом. 16.05.2024 разом із позовом представник позивача подав заяву про вжиття заході забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису. 21.05.2024 ухвалою судді Широківського районного суду Дніпропетровської області провадження у справі було відкрито, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 27.05.2024 ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області було задоволено заяву про забезпечення позову, постановлено зупинити стягнення на підставі виконавчого напису. 24.06.2024 представником відповідача подано зустрічний позов, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та відзив. 08.07.2024 представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. 08.07.2024 ухвалою судді Широківського районного суду Дніпропетровської області було постановлено повернути зустрічну позовну заяву представнику відповідача. 09.07.2024 ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області було постановлено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.07.2024 в.о. голови Широківського районного суду Дніпропетровської області Ольга Шевченко, згідно з Розпорядженням № 1171, на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 31 ЦПК України, зобов`язала передати матеріали вказаної справи до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 15.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. надійшло клопотання про розгляд справи, призначений на 25.11.2024, без його участі за наявними у справі матеріалами. Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. За таких обставин суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникли з приводу законності вчинення виконавчого напису нотаріуса. Між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] 30.05.2021 було укладено Договір № 322209-КС-001 про надання кредиту. Договір укладено в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчено. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. 23.12.2021 вчинено виконавчий напис № 24145, яким посвідчено право вимоги ТОВ «Бізнес позика». 08.02.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. відкрито виконавче провадження № 68551057 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості в розмірі 26\~828,19 грн. та винагороди приватного виконавця у розмірі 2682,82 грн. 05.02.2024 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. було звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відрахування здійснювались за місцем роботи боржника, а саме ВЧ [NUMBER] Національної гвардії України. Згідно з Довідкою №6/52/13-545 від 29.04.2024, виданою ВЧ [NUMBER] Національної гвардії України, у період з 01.02.2024 по 31.03.2024, з боржника за виконавчим провадженням стягнуто 20\~793, 47 грн. Згідно з Довідкою №6/52/13-690 від 27.06.2024, виданою ВЧ [NUMBER] Національної гвардії України, у період з 01.02.2024 по 20.06.2024, з боржника за виконавчим провадженням стягнуто 30 011,11 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав: договір про надання юридичної (правничої) допомоги від 01.04.2024, Додаткову угоду до нього від 01.04.2024, Ордер, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 04.07.2024, Акт прийому-здачі наданих послуг від 27.05.2024 із зазначенням загальною вартості робіт у 30000 грн. На підтвердження перерахування приватним виконавцем відповідачу суми заборгованості у розмірі 18448,62 грн. представник відповідача надав платіжну інструкцію за березень 2024 року. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі\~ст.18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~Постановою КМУ від 29.06.99 № 1172. Згідно з п.2 цього Переліку, зі змінами та доповненнями, для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Підпунктами 1.1.,1.2 п.1 гл.16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Аналіз зазначеної норми Закону свідчить про те, що відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Отже відповідно до норми цієї\~статті Закону, обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15,\~16,\~18 ЦК України, ст.ст.50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», суд вважає, що захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень ст.ст.87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17. V. Висновки суду\~та мотиви\~прийнятого рішення. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчиняючи 23.12.2021 спірний виконавчий напис приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17, а також подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису порушено порядок його вчинення, а тому позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню. Щодо стягнення\~коштів відповідача суд зазначає, що загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів утриманих з заробітної плати позивача став спірний виконавчий напис нотаріуса, який виконанню не підлягає. Тому, правова підстава для отримання Відповідачем грошових коштів відпала, і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України. При подачі до суду позовної заяви, позивачем не зазначено розподілу сум, які були перераховані стягувачу, які є витратами виконавчого провадження, а які винагородою приватного виконавця. Адже, сума, яка відраховується із боржника не повністю перераховується стягувачу, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає визначення та стягнення із боржника витрат на проведення виконавчих дій, а також стягнення основної винагороди приватного виконавця. Залишок коштів, які після стягнення витрат приватного виконавця, перераховуються лише тоді стягувачу. В даному випадку, жодними доказами, не підтверджена стягнута фактично сума саме на користь ТОВ «Бізнес позика» (за виключенням витрат виконавчого провадження, винагороди приватного виконавця). Позивач не долучає до позовної заяви документів безпосередньо від приватного виконавця, на підтвердження своєї вимоги про стягнення на його користь коштів, що були стягнуті за виконавчим написом нотаріуса. Із вищезазначеного вбачається, що в матеріалах справи відсутні відомості із приводу фактично перерахованих коштів в рамках виконавчого провадження саме стягувачу, а зазначена загальна сума стягнення, в тому числі і витрати виконавчого провадження та винагорода приватного виконавця. Водночас, згідно з відзивом на позовну заяву, відповідач отримав за виконавчим провадженням 18448,62 грн. Стосовно інших сум, відрахованих із заробітної плати за період з 01.04.2024 по 20.06.2024, розподілу на витрати виконавчого провадження та винагороду приватного виконавця в матеріалах справи не міститься. Отже, суд задовольняє позовні вимоги частково в розмірі 18448,62 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки неможливо встановити, що інші кошти, які стягувалися з відповідача в період з 01.04.2024 по 20.06.2024 зараховані в повному обсязі стягувачу, а не в рахунок сплати витрат виконавчого провадження та в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця. Розподіл судових витрат зі сплати судового збору слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким. Відповідно до приписів ст. ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати\~Верховного Суду\~від 27\~червня 2018\~року по\~справі №826/1216/16\~та неодноразово\~наголошено \~у постановах\~ Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Отже, сторона у справі має право на компенсацію таких витрат, якщо нею буде доведено, що розмір таких витрат обґрунтовано. Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 30\~000,00 грн. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано суду: договір про надання юридичної (правничої) допомоги від 01.04.2024, Додаткову угоду до нього від 01.04.2024, Ордер, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 04.07.2024, Акт прийому-здачі наданих послуг від 27.05.2024 із зазначенням загальною вартості робіт у 30000 грн. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надаючи оцінку зазначеним представником позивача послугам правничої допомоги, суд зазначає, що справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складними, не вимагають вивчення великого обсягу нормативно правових актів, складення великої кількості процесуальних документів. Отже, надання консультації по кожній із аналогічних справ, складання позовної заяви та інших процесуальних документів та адвокатських запитів не вимагала від адвоката надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа), типовість справ та сталу судову практику. На думку суду вартість послуг на правову допомогу в загальній сумі 30 000,00 грн. є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. З урахуванням викладеного, а також враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд приходить до переконання, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 5 000,00 грн. В стягненні іншої частини вказаних витрат позивачу слід відмовити.

Outcome: partial