Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 29.04.2014 виконавчим комітетом Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області за актовим записом №1. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що він з [PERSON] знаходяться в шлюбі з 29.04.2014, неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання між ними постійно виникали конфлікти на різних побутових підставах, внаслідок чого вони втратили почуття взаємної поваги і між ними склалися неприязні стосунки. З 2016 року шлюбні стосунки з відповідачкою фактично припинені у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, шлюб існує формально, вони проживають окремо, подальше збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та заяви сторін, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 29.04.2014 виконавчим комітетом Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області за актовим записом №1. Від подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально, примирення позивач не бажає, а відповідачка не заперечує щодо розірвання шлюбу. Відповідно до статей 105 та 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що він існує лише формально і примирення між сторонами не можливе, а відповідачка не заперечує щодо його розірвання, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов необхідно задовольнити. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачкою до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, в розмірі 605 грн 60 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 605 грн 60 коп.

Outcome: approved