Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Адвокат Степаненко А.Т. у судове засідання не з`явився та подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Не заперечує щодо прийняття заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник виконавчого комітету Лівинецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явився. Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних в справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2023 року. Сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , яка народилася [INFO] . Вказані обставини стверджуються копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] виданого 21 лютого 2023 року виданого 21 лютого 2023 року на бланку [NUMBER] , копією свідоцтва про народження [PERSON] виданого 17 листопада 2023 року на бланку серії [NUMBER] , копією свідоцтва про народження [PERSON] виданого 10 серпня 2022 року на бланку серії [NUMBER] . Малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані разом з [PERSON] у [ADDRESS] , та проживають разом з [PERSON] у [ADDRESS] . Вказані обставини стверджуються витягами з реєстру територіальної громади, копією довідки №242 виданої 24 липня 2024 року старостою с. Зелена Лівинецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області. [PERSON] станом на 07 серпня 2024 року не проживала в садибі [ADDRESS] . Вказана обставина стверджується копією довідки №272 виданої 07 серпня 2024 року старостою с. Зелена Лівинецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лівинецької сільської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за [PERSON] та [PERSON] доглядає їх баба [PERSON] . Позивач [PERSON] проходить службу у збройних силах України. Відповідачка [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лівинецької сільської ради пояснила, що довгий час перебувала біля [PERSON] , залишивши дітей за її згодою на [PERSON] . [PERSON] працює в м. Чернівці, оскільки їй припинені соціальні виплати. Відповідачка пояснила, що не хоче залишати дітей , але в даний час не може їх забрати, бо не має житла. Планує повернутися до дітей і жити з ними. Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лівинецької сільської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовної її дітей [PERSON] та [PERSON] . У частинах четвертій - шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення змісту зазначених приписів Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. Наведені вище положення статті 19 СК та Порядку знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі. Так, згідно із частиною шостою статті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. Суд вважає, що [PERSON] не піклується про духовний і фізичний розвиток своїх дітей, не надає матеріальної допомоги на їхнє утримання, не спілкується з дітьми та не цікавиться їхнім здоров`ям, життям, інтересами, що свідчить про її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказана обставина стверджується висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лівинецької сільської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . В порушення вимог ЦПК України відповідачка не надала суду жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. № 3, передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Обставини цієї справи не свідчать про злісне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. З урахуванням встановлених судом обставин справи, поведінки обох батьків, між якими існує особистісний конфлікт, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з обома батьками та збереження зв`язків із сім`єю, суд вважає відсутніми підстави для застосування до відповідачки такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. Розірвання сімейних зв`язків можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволені позовної вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав слід відмовити, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виконання обов`язків з виховання дітей. Відповідно до ст. 180 СК України відповідачка [PERSON] зобов`язана утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідачка не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей сторін. Згідно вимог ст. 181 СК України [PERSON] має право на отримання аліментів від відповідачки [PERSON] у частці від її доходу або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право [PERSON] порушується відповідачкою, оскільки остання не утримує матеріально своїх дітей. Згідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Суд також враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з 1 січня 2024 року складає 2563 гривні. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідачка нарівні з позивачем зобов`язана нести витрати на утримання дітей сторін. Згідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В порушення вимог ЦПК України відповідачка не надала суду жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що вона на належному рівні матеріально утримує дітей та забезпечує їх відповідно до частки своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України. Також в порушення вимог ЦПК України відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів, що вона має незадовільний стан здоров`я та має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну вимогу [PERSON] про стягнення аліментів слід задовольнити. Згідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні часу з якого слід стягувати аліменти суд враховує, що заява надійшла до суду 13 серпня 2024 року. Суд вважає, що по справі слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць в розмірі прожиткового мінімуму для дитини до шести років. Згідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 150,155, 164, 179 - 183, 186, 191 СК України,

Outcome: partial