Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Рух справи 03.11.2014 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 28.10.2014, за підписом представника позивача Білосорочка С.В. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить стягнути з відповідача 108 263,68 доларів США та 3 298 625,68 грн заборгованості до договором про відкриття кредитної лінії від 26.12.2006 № 12-12-06/ФО, а також 3 654,00 грн судового збору. Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27.02.2015 (т. І, а.с. 55-57): -Позовну заяву публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено; -Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 у розмірі 108 263,68 доларів США та 3 298 625,68 грн; а також судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. Рішенням Апеляційного суду міста Києві від 30.03.2016 (т. І, а.с. 115-128): -Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково; -Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27.02.2015 в частині визначення суми пені змінено; -Зменшено розмір пені з 3 298 625,68 грн до 3 005 399,76 грн. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.04.2020 (т. ІІ, а.с. 33-36): - Касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково; - Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27.02.2015 та рішення Апеляційного суду міста Києва від 30.03.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2020 для розгляду даної справи визначено суддю Кушнір С.І. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.05.2020 справу було прийнято до провадження та призначено підготовче зсідання. Як вбачається з протоколу судового засідання від 02.09.2021 (т. ІІ а.с. 127), підготовче провадження у справі закрито. Як вбачається з протоколу судового засідання від 12.10.2023 (т. ІІ, а.с. 185) судом було частково задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, а саме належно завірених копіях: договір про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006, додаток № 1 до Договору, додаток № 2 до Кредитного договору, Додаткова угода від 23.11.2012, додаток № 2 до Договору, повідомлення-вимогу Позичальнику та виписку по банківському рахунку [PERSON] з 26.12.2006 по 06.10.2014, в іншій частині відмовлено за необґрунтованістю. Як вбачається з протоколу судового засідання від 13.12.2023 (т. ІІІ, а.с. 21) у розгляді справи було оголошено перерву для отримання оригіналів документів для огляду у судовому засіданні. Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 933 від 05.04.2024 у зв`язку з звільненням у відставку головуючого судді Кушнір С.І., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Новим складом суду розгляд справи було призначено на 18.07.2024, проте у зв`язку з відсутністю в суді електроенергії відповідне судове засідання не відбулось та розгляд справи було перенесено на 26.09.2024. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.09.2024 до участі у справі залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» в якості правонаступника акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», розгляд справи відкладено на 14.11.2024. 13.11.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника ТОВ «ФК «Форінт» в якій заявник просить суд прийняти відмову ТОВ «ФК «Форінт» (правонаступника АТ «МР Банк») від позову в частині стягнення пені з відповідача в сумі 3 298 625,68 грн. Представник відповідача у судовому засіданні 14.11.2024 щодо такої заяви не заперечував. Враховуючи ст.ст. 13, 43, 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд відповідну заяву задовольнив, розгляд справи здійснював в межах вимог про стягнення з відповідача 97 032,54 дол. США - заборгованості за тілом кредиту; 11 231,14 дол. США - заборгованості за відсотками. У судовому засіданні 14.11.2024 представником відповідача оголошено клопотання про проведення експертизи в якому заявник просив суд: -Постановити ухвалу, якою призначити проведення судово-економічної експертизи документів фінансово-кредитних операцій та доручити проведення такої експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; -На вирішення експерту постановити наступні питання: Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) перед акціонерним товариством «Міжнародний резервний Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (код ЄДРПОУ: 40658146) умовам укладеного між зазначеними сторонами договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006, з урахуванням всіх додаткових договорів (угод) до такого договору та додатків до такого договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 з урахуванням всіх додаткових договорів (угод) до такого договору та додатків до такого договору? Чи відповідає метод нарахування акціонерним товариством «Міжнародний резервний Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (код ЄДРПОУ: 40658146) процентів за кредитним договором (реквізити договору) вимогам Положення про кредитування банку акціонерне товариство «Міжнародний резервний Банк»; Чи відповідає розмір відсоткової ставки процентів за користування кредитних коштів, які нараховувались акціонерним товариством «Міжнародний резервний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (код ЄДРПОУ: 40658146) у період з 26 грудня 2006 року по 28 жовтня 2014 року на основну суму заборгованості за користування [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) кредитними коштами умовам договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26 грудня 2006 року, з урахуванням всіх додаткових договорів (угод) до такого договору та додатків до такого договору. Представник позивача щодо такого клопотання заперечував, вказуючи на пропуск строку звернення з таким клопотанням та вважаючи, що воно спрямоване на затягування розгляду справи. Враховуючи, що підготовче провадження у справі було закрито 02.09.2021, а також з огляду на те, що проведення відповідної судово-економічної експертизи не має виключного значення для розгляду даного спору, суд у задоволенні вказаного клопотання відмовив. Присутні у судому засіданні 14.11.2024 представники сторін підтримали доводи та вимоги, викладені у письмових заявах, поданих до суду. Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 ЦПК України. Доводи позивача В обґрунтування позову вказується, що між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та [PERSON] укладено Договір про відкриття кредитної лінії від 26.12.2006 № 12-12-06/ФО з наступними змінами і доповненнями, за умовами якого позичальнику надані кредитні кошти в сумі 80 000,00 доларів США на умовах та в строки, визначені Кредитним договором. Зазначається, що відповідно до п.п. 8.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту поетапно - у розмірах та у терміни відповідно до графіку повернення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. Зауважується, що графік повернення кредиту під час дії Кредитного договору коригувався у зв`язку з наданням позичальнику чергового траншу кредиту в межах кредитної лінії (п.п. 8.1 Кредитного договору). При цьому, вказується, що згідно з останнім узгодженим 23.11.2012 графіком повернення кредиту з урахуванням всіх наданих траншів кредиту в межах кредитної лінії та утвореної суми заборгованості позичальнику надано кредит у розмірі 112 821,65 доларів США до 25.12.2016 зі сплатою процентів у розмірі 13,25% річних щомісячно до 25 числа. Зі слів позивача, позичальник порушує свої зобов`язання щодо строків повернення кредиту та сплати процентів за його використання. Як стверджується у позові, з урахуванням зазначених умов Кредитного договору станом на 07.10.2014 заборгованість позичальника перед банком складає: - заборгованості за кредитом - 97 032,54 доларів США; - процентів за користування кредитом - 11 231,14 доларів США; - пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 144 853,85 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США - 12,966295 грн) становить 1 878 217,75 грн; - пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 114 173,55 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 12,966295 грн) становить 1 480 407,93 грн. З урахуванням заяви позивача від 13.11.2024 про часткову відмову від позовних вимог, за твердженнями позивача, загальна заборгованість позичальника за кредитом по зазначеному договору становить 108 263,68 доларів США. Разом з тим, у позові звертається увага на те, що відповідно до п.п. 8.4 Кредитного договору банком 19.05.2014 направлено позичальнику повідомлення-вимогу від 16.05.2014 № 3956/7/28-3 щодо повернення повної суми заборгованості за Кредитним договором, в якій зазначено стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк. Однак, зі слів позивача, зазначена вимога до цього часу залишається невиконаною. Щодо правової позиції відповідача Представник позивача звернувся з заявою про застосування позовної давності, з огляду на яку просить відмовити у позові повністю. Так, відповідачем звертається увага на те, що прострочення виконання грошового зобов`язання розпочалось ще 14.02.2009, що підтверджується розрахунками позивача. На думку відповідача, якщо відраховувати строк позовної давності починаючи з 26.12.2011, тобто з моменту останнього дня дії кредитної лінії, строк позовної давності сплив 26.12.2014. Крім того, відповідач вважає, що якщо відраховувати строк позовної давності починаючи з дати виникнення заборгованості 14.02.2009, строк позовної давності сплив 14.02.2012. Як наголошує відповідач, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором лише 28.10.2014, тобто через 2 роки і 8 місяців після спливу строків позовної давності. Крім того, відповідач заперечує щодо розрахунку заборгованості по процентам, оскільки у наданому позивачем розрахунку вказано, що розмір несплачених процентів розрахований виходячи з відсоткової ставки 13,25%, однак виходячи зі змісту п. 1.2 договору розмір відсоткової ставки складає 13% річних. Також відповідач не погоджується щодо заборгованості по тілу кредиту у розмірі 112 821,65 доларів США, оскільки, з його слів, він такої суми по кредиту не отримував та документів, що підтверджують отримання грошових коштів не підписував. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 26.12.2006 між закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО (далі - Кредитний договір) /т. І, а.с. 8-19; т. ІІ, 197-202, оригінал договору оглянуто судом у судовому засіданні 14.11.2024/, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику невідновлювану кредитну лінію в іноземній валюті, що надалі іменується «Кредитна лінія», надає позичальнику кредитні кошти (кредит) за рахунок кредитної лінії на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, зазначені в п. 1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, а також здійснювати повернення наданого йому кредиту у розмірах та у строки, передбачені цим договором, і виконувати інші умови цього договору (т. І, а.с. 8). Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору ліміт кредитної лінії складає 80 000 доларів США (т. І, а.с. 8). Згідно з п. 1.3 Кредитного договору розмір процентів за користування кредитом складає 13% річних (т. І, а.с. 8). У п. 1.4 Кредитного договору сторони погодили, що останній день дії кредитної лінії - 26.12.2011 (т. І, а.с. 8). Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору кредит надається позичальнику на його поточні потреби (т. І, а.с. 8) Згідно до п. 6.6 Кредитного договору проценти, нараховані за місяць, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним (т. І, а.с. 12). Детальний розпис загальної вартості платежів по цьому договору, що включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту та процентів, визначений в Додатку № 2 до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.6 Кредитного договору; т. І, а.с. 8). У Розділі 8 Кредитного договору сторони, зокрема, визначили, що на дану укладення цього договору графік повернення кредиту викладено в Додатку № 1 до даного договору, який є невід`ємною частиною цього договору (т. І, а.с. 15). Графік повернення кредиту, що викладено у Додатку № 1 до договору, підлягає коригуванню у зв`язку з наданням позичальнику чергового траншу кредиту у межах кредитної лінії, про що сторони укладають відповідну додаткову угоду до даного Договору. Нові умови щодо термінів та розмірів повернення кредиту викладаються в відповідному графіку, з урахуванням наявної загальної заборгованості за кредитною лінією (т. І, а.с. 15). Відповідно до п. 10.1 Кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позичальник зобов`язаний сплачувати банку неустойку (пеню) /т. І, а.с. 17/. За будь-якими вимогами сторін, які випливають за даним договором, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки (п. 11.5 Кредитного договору; т. І, а.с. 18). Відповідно до долученої до позовної заяви копії Додатку № 1 до Договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 Графіку повернення кредиту (т. І, а.с. 20-21; т. ІІ, а.с. 203; оригінал додатку оглянуто судом у судовому засіданні 14.11.2024) термін повернення кредиту з 10.01.2008 по 26.12.2011, загальна сума, що підлягає поверненню складає 40 000 доларів США; останній платіж за кредитом - 26.12.2011. 11.01.2007 між закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладено Додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 (далі - Додаткова угода від 11.01.2007) /т. ІІ, а.с. 206-207; оригінал додаткової угоди оглянуто судом у судовому засіданні 14.11.2024/, відповідно до п. 1 якої сторони з 11.01.2007 змінюють Графік повергнення загальної заборгованості за кредитною лінією, наведений у Додатку № 1 до договору, і викладають його у такій редакції: термін повернення кредиту з 10.01.2008 по 26.12.2011, загальна сума, що підлягає поверненню складає 80 000 доларів США; останній платіж за кредитом - 26.12.2011. Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2007 між закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладено Додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 (далі - Додаткова угода від 15.10.2007) /т. ІІ, а.с. 206-207; оригінал додаткової угоди оглянуто судом у судовому засіданні 14.11.2024/, відповідно до умов якої банк погодився збільшити позичальнику відповідно до його заяви від 06.09.2007 ліміт кредитної лінії за договором на 110 000 доларів США, станом на 15.10.2007 сума загальної заборгованості за кредитом по договору складає 80 000 доларів США. Згідно з п. 3 Додаткової угоди від 15.10.2007 сторони, зокрема, домовились внести зміни в п. 1.4 розділу 1 виклавши його в наступній редакції «1.1 Ліміт кредитної лінії складає 190 000 доларів США». (т. ІІ, а.с. 206). «Розмір процентів за користування кредитом складає 13,25% річних» (т. ІІ, а.с. 206). Сторони домовились з 15.10.2007 Додаток № 1 викласти в наступній редакції: термін повернення кредиту 10.01.2008 по 10.11.2011, загальна сума, що підлягає поверненню складає 190 000 доларів США; останній платіж за кредитом - 26.12.2011 (п. 5 Додаткової угоди від 215.10.2007; т. ІІ, а.с. 206-207). Також з матеріалів справи вбачається, що 03.03.2009 між публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», яке є правонаступником закритого акціонерного товариства «Банк НРБ» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладено Додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 (далі - Додаткова угода від 03.03.2009) /т. ІІ, а.с. 210: оригінал додаткової угоди оглянуто судом у судовому засіданні 14.11.2024/, відповідно до п. 1 якої сторони змінюють з 03.03.2009 Додаток № 2 до Договору та викладають його в новій редакції, що додається до цієї додаткової угоди (т. ІІ, а.с. 210). У п. 2 Додаткової угоди від 03.03.2009 сторони домовились з 03.03.2009 змінити Графік повернення кредиту наведений у Додатку № 1 до Договору і викладають його у такій редакції: термін повернення кредиту 10.03.2009 по 26.12.2011, загальна сума, що підлягає поверненню складає 145 134 доларів США; останній платіж за кредитом - 26.12.2011 (т. ІІ, а.с. 210). У т. ІІ на а.с. 212-213 наявна копія Додаткової угоди від 28.10.2010 до договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 укладеної між публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», яке є правонаступником закритого акціонерного товариства «Банк НРБ» (банк) та [PERSON] (позичальник) /далі - Додаткова угода від 28.10.2010; оригінал додаткової угоди оглянуто судом у судовому засіданні 14.11.2024/. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди від 28.10.2010 сторони, зокрема, домовились внести зміни в п. 1.4 розділу 1 виклавши його в наступній редакції: «1.4 Останній день дії кредитної лінії - «26» грудня 2014 року». (т. ІІ, а.с. 212). Згідно з п. 3 Додаткової угоди від 28.10.2010 сторони змінюють Графік повернення загальної заборгованості за Кредитним договором, наведений у Додатку № 1 та Додаток № 2 до Кредитного договору і викладають їх в новій редакції, що додається до цієї Додаткової угоди (т. ІІ, а.с. 212). Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 змінений відповідно до Додаткової угоди від 28.10.2010 (т. ІІ, зворотній бік а.с. 212-213) термін повернення кредиту з 25.11.2010 по 26.12.2014, загальна сума, що підлягає поверненню складає 132 316,65 доларів США; останній платіж за кредитом - 26.12.2014. Позивачем до матеріалів справи долучено копію заяви [PERSON] від 29.05.2012 про можливість реструктуризації кредитної заборгованості за Кредитним договором 12-12-06/ФО від 26.12.2006 (т. ІІ, а.с. 80, 196). Як вбачається з матеріалів справи 23.11.2012 між публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», яке є правонаступником закритого акціонерного товариства «Банк НРБ» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладено Додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 (далі - Додаткова угода від 23.11.2012) /т. І, а.с. 24-27; т. ІІ, а.с. 215-216; оригінал додаткової угоди оглянуто судом у судовому засіданні 14.11.2024/, відповідно до п. 1 якої сторони змінюють з 23.11.2012 Додаток № 2 до Договору та викладають його в новій редакції, що додається до цієї додаткової угоди (т. І, а.с. 24; т. ІІ, а.с. 215). Сторони домовились з 23.11.2012 змінити Графік повернення кредиту наведений у Додатку № 1 до Договору і викладають його у такій редакції: термін повернення кредиту 25.11.2012 та з 25.12.2012 по 26.12.2016, загальна сума, що підлягає поверненню складає 112 821,65 доларів США; останній платіж за кредитом - 26.12.2016 (п. 2 Додаткової угоди від 23.11.2012; т. І, а.с. 24-25; т. ІІ, а.с. 215). У п. 3 Додаткової угоди від 23.11.2012 сторони, зокрема, домовились внести зміни в п. 1.4 розділу 1 виклавши його в наступній редакції «1.4 Останній день дії кредитної лінії - «25» грудня 2016 року». (т. І, а.с. 25; т. ІІ зворотній бік а.с. 215). Позивачем до матеріалів справи долучено копії заяв [PERSON] про видачу готівки від 26.12.2006 (т. ІІ, а.с. 219), від 11.01.2007 (т. ІІ, а.с. 221), від 15.10.2007 (т. ІІ, а.с. 223), від 01.11.2010 (т. ІІ, а.с. 225), а також меморіальні ордери № 1268956 від 26.12.2006 (т. ІІ, а.с. 220), № 22417 від 11.01.2007 (т. ІІ, а.с. 222), № 1346323 від 15.10.2007 (т. ІІ, а.с. 224), № 12840948 від 01.11.2010 (т. ІІ, а.с. 226). З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2014 ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» направив відповідачу вимогу (вих. № 3956/7/28-3 від 16.05.2014) про усунення порушень за Кредитним договором № 12-12-06/ФО від 26.12.2006, яка була отримана 02.06.2014 (т. І, а.с. 29-30; т. ІІ, а.с. 193-194). За змістом підготовленого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 (т. І,а.с. 33-34), загальна сума заборгованості позичальника перед банком станом на 07.10.2014 становить 367 291,028 доларів США, та складається з: - заборгованості за кредитом - 97 032,54 доларів США (з них прострочених - 21 132,99 доларів США); - процентів за користування кредитом - 11 231,14 доларів США (з них прострочених - 9 945,46 доларів США); - пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 144 853,85 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США - 12,966295 грн) становить 1 878 217,75 грн; - пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 114 173,55 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США = 12,966295 грн) становить 1 480 407,93 грн. 09.12.2021 була зареєстрована нова редакція статуту АТ «Сбербанк» та відповідно до внесених змін було змінено найменування банку на АТ «Міжнародний резервний банк» (т. ІІ, а.с. 138-140). Відповідно до п. 1.3 статуту АТ «Міжнародний резервний банк» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Сбербанк», ПАТ «Сбербанк», ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», ЗАТ «Сбербанк Росії», ЗАТ «Банк НРБ» (т. ІІ, а.с. 138-139). Разом з тим, судом встановлено, що 27.05.2024 між акціонерним товариством «Міжнародний резервний банк» (Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (Новий кредитор) укладено Договір № GL3N225744 (далі - - Договір № GL3N225744) /т. ІІІ, а.с. 45-47/, відповідно до п. 1 якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув право вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зазначених у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за генеральними договорами на здійснення кредитних операцій, кредитними договорами (договорами про відкриття кредитної лінії), договорами іпотеки (іпотечними договорами), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін,доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 та Додатку 2 до цього Договору; новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. У п. 2 Договору № GL3N225744 сторони погодили, що новий кредитор в день настання відкладальної обставини відповідно до пункту 181 цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 5 цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 2 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство боржників, виконавчих проваджень щодо боржників, в тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувану в погашення боргу після укладення цього договору, права вимоги за мировими угодами із боржниками, договорами з арбітражними керуючими боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів боржників, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку № 2 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів (т. ІІІ, а.с. 45). Згідно Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору № GL3N225744 відступлення прав вимоги від 27.05.2024, які є невід`ємними частинами Договору, ТОВ «ФК «Форінт» було відступлено заборгованість боржників, в тому числі за кредитним договором № 12-12-06/ФО від 26.12.2006, укладеного з [PERSON] , та забезпечувальними договорами (договором іпотеки 9224 від 26.12.2006) /т. ІІІ, а.с. 48-54/. На виконання умов Договору № GL3N225744 ТОВ «ФК «ФОРІНТ» здійснило розрахунок за придбання права вимоги у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 12588147 від 10.04.2024 (т. ІІІ, а.с. 58). Крім того, на підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено копії: Додатку № 2 до Договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 (т. І, а.с. 22; т. ІІ, а.с. 204); Додатку № 2 до Договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 змінений відповідно до Додаткової угоди від 23.11.2012 (т. І, а.с. 27-28; т. ІІ, зворотній бік а.с. 216-217); паспорту [PERSON] (т. І, а.с. 31); довідки про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] (т. І, а.с. 32); роздруківку виписки АТ «Сбербанк Росії» по особовим рахунках [PERSON] з 26.12.2006 по 06.10.2014 (т. І, а.с. 35-37); статуту АТ «Сбербанк» від 10.04.2018 (т. ІІ, а.с. 3-4); роздруківку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо ЗАТ «Сбербанк Росії» станом на 11.01.2019 (т. ІІ, а.с. 5-10); роздруківку виписки АТ «Сбербанк» по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] з 26.12.2006 по 30.03.2016 (т. ІІ, а.с. 81-111); роздруківку виписки АТ «Сбербанк» по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] з 26.12.2006 по 30.03.2016 (т. ІІ, а.с. 112); роздруківку виписки АТ «Сбербанк» по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] з 26.12.2006 по 30.03.2016 (т. ІІ, а.с. 113); роздруківку виписки АТ «Сбербанк» по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] з 26.12.2006 по 30.03.2016 (т. ІІ, а.с. 114-115); роздруківку виписки АТ «Сбербанк» по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] з 26.12.2006 по 30.03.2016 (т. ІІ, а.с. 116-117); роздруківку виписки АТ «Сбербанк» по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] з 26.12.2006 по 30.03.2016 (т. ІІ, а.с. 118-119); роздруківку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо АТ «Міжнародний резервний банк» (т. ІІ, а.с. 137); Додатку № 2 до Договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 змінений відповідно до Додаткової угоди від 15.10.2007 (т. ІІ, а.с. 208-209); Додатку № 2 до Договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 змінений відповідно до Додаткової угоди від 03.03.2009 (т. ІІ, а.с. 211); Додатку № 2 до Договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 змінений відповідно до Додаткової угоди від 28.10.2010 (т. ІІ, зворотній бік а.с. 213-214); протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-20240321-35537 (т. ІІІ, а.с. 55-56); платіжної інструкції № 12588148 від 10.04.2024 (т. ІІІ, а.с. 57); платіжної інструкції № 12588149 від 10.04.2024 (т. ІІІ, а.с. 59). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (п.п. 4 та 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 725/3821/23, провадження № 61-15366св23). Згідно з ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц). У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Одним з елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Велика Палата Верховного Суду неодноразово підкреслювала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16, від 23.10.2019 у справі № 723/304/16, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17, від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16-ц). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15, провадження № 61-8803св22). При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України). Суд звертає увагу на те, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21 зазначено, що: «Виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору». Судом у справі, що є предметом розгляду, встановлено, що всупереч умов Кредитного договору та наведених норм закону відповідач допускав порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором та достатніх для погашення його договірних зобов`язань. Позивачем доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом і його розміру. Відповідач ( [PERSON] ) доводів позивача про визначену у позові заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подав. Щодо застосування позовної давності до вимог позивача за даним позовом, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Частини третя та четверта статті 267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вказаний правовий висновок щодо строку позовної давності наведено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22.10.1996; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29.01.2013). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Як вбачається з матеріалів справи, Кредитний договір № 12-12-06/ФО між сторонами укладено 26.12.2006. Разом з тим, суд враховує, що між сторонами неодноразово укладались Додаткові угоди, якими вносились зміни до вказаного Кредитного договору, остання Додаткова угода до договору про відкриття кредитної лінії № 12-12-06/ФО від 26.12.2006 була укладена 23.11.2012, в які сторони домовились з 23.11.2012 змінити Графік повернення кредиту наведений у Додатку № 1 до Договору і виклали його у такій редакції: термін повернення кредиту 25.11.2012 та з 25.12.2012 по 26.12.2016, загальна сума, що підлягає поверненню складає 112 821,65 доларів США; останній платіж за кредитом - 26.12.2016 Позивач звернувся до суду 03.11.2014, з огляду на що, суд приходить висновку, що позивачем не пропущено строк для звернення з відповідним позовом до суду. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21, провадження № 61-12101св23). З огляду на наведене в сукупності, підстав для відмови у позові у даній справі не встановлено, натомість матеріалами справи підтверджено обґрунтованість позовних вимог. При цьому, при винесенні рішення, суд бере до уваги, що зобов`язання між сторонами були визначені в доларах США. Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Щодо судових витрат Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 3 654,00 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 111263794 від 27.10.2014 (а.с. 1). З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 654,00 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви. Враховуючи наведене,

Outcome: approved