Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

27.09.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 11.07.2009 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , за час якого у них народилося двоє спільних дітей донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Наразі, у них із відповідачем існує спір з приводу участі останнього в утриманні дітей. Вказує, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому позбавлена можливості забезпечити двох дітей в належний спосіб. Натомість, відповідач добровільно коштів на утримання їх доньки та сина не надає. Відповідач є здоровим та працездатним, інших осіб на своєму утриманні не має, останній працевлаштований у ПП «Промбуд-5». Просить суд стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільних дітей доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. \~ \~ \~ \~Позивачка в судове засідання не з`явилася, до свого позову долучила заяву, в якій розгляд справи просила здійснювати у її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с. 10). \~ \~ \~ \~ Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-які заяви чи клопотання, а також відзив на позовну заяву від нього не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 11.09.2009 року. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). \~ \~ \~ \~За час шлюбу в сторін народилося двоє спільних дітей донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Про дану обставину свідчать відповідні свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 5, 6). Зі змісту позовної заяви [PERSON] слідує, що між сторонами також не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні їх спільних дітей, у зв`язку з чим у них існує спір з даного приводу. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, інших утриманців не має, працює офіційно на посаді інженера-будівельника у ПП «Промбуд-5» (а.с. 9), однак розмір його середньомісячного заробітку суду не відомий. Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , здорові, на обліку в лікарів не перебувають, самостійних доходів не мають. Доказів іншого суду надано не було. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що позивач довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення аліментів, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 27.09.2024 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, [PERSON] звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved