Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

24.10.2024 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. В позові посилалася на те, що 18.10.2002 року між сторонами був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського РУЮ м. Запоріжжя, актовий запис № 597. За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 05.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д., подружжя набуло спільне майно: жилий будинок [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за відповідачем. Враховуючи, що сторони не можуть дійти згоди про добровільний розподіл спільного майна, позивач вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Прохала: 1) Припинити право власності за [PERSON] на жилий будинок [ADDRESS] ; 2) залишити у спільній частковій власності жилий будинок [ADDRESS] , визнавши ідеальні частки, а саме: за [PERSON] право власності на 1/2 частки жилого будинку [ADDRESS] ; за [PERSON] право власності на 1/2 частки жилого будинку [ADDRESS] ; 3) судові витрати стягнути з відповідача. 29.10.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. 07.11.2024 року до суду звернулася позивач [PERSON] з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. 20.11.2024 року до суду звернувся відповідач [PERSON] з клопотанням про визнання позову, в якому вважає позов обґрунтованим, прохав позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без його участі. 20.11.2024 року сторони в підготовче засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач подав заяву про визнання позову. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за таких підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Мари Туркменистан народилася позивач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. [INFO] в м. Оріхів Запорізької області народився відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. 18.10.2002 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 597, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.10.2002 року. За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 05.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д., сторони набули спільне майно: жилий будинок [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Згідно Висновку про вартість майна, складеного 11.08.2024 року оцінювачем [PERSON] суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерт-Сервіс», ринкова вартість будинку [ADDRESS] складає 402980 грн. 10.10.2024 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/6711/24 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 12.11.2024 року. Відповідач визнав вказані обставини, про що свідчить заява про визнання позову. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовий режим майна, яке належить до спільної сумісної власності подружжя, врегульовано главою 8 Сімейного кодексу України. Так,\~згідно ст.60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами\~ст.71\~СК України\~майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом . У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно п.23\~Постанови Пленуму\~ВСУ №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~вирішуючи спори\~між подружжям\~про майно,\~необхідно встановлювати\~обсяг спільно\~нажитого майна,\~наявного на\~час припинення\~спільного ведення\~господарства,\~з`ясовувати\~джерело і\~час його\~придбання.\~Спільною сумісною\~власністю подружжя,\~що підлягає\~поділу (статті\~60,\~69\~СК,\~ч.\~3\~ст.\~368\~ЦК),\~відповідно до\~частин 2,\~3\~ст.325\~ЦК можуть\~бути будь-які\~види майна,\~за винятком\~тих,\~які згідно\~із законом\~не можуть\~їм належати\~(виключені\~з цивільного\~обороту),\~незалежно від\~того,\~на ім`я\~кого з\~подружжя вони\~були придбані\~чи внесені\~грошовими коштами,\~якщо інше\~не встановлено\~шлюбним договором\~чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Конструкція ст.60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує - такий правовий висновок зазначено у Постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, у Постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17. Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, при його розподілі ділиться в рівних частках між ними, якщо шлюбним договором або домовленістю не визначено іншого такий правовий висновок зазначено у Постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 725/1776/18, аналогічна позиція сформульована у Постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц; від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц; від 04.03.2020 року у справі № 761/22696/17. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач з позовом до відповідача свого колишнього чоловіка про поділ спільного майна, а саме: жилого будинку [ADDRESS] , з підстав того, що сторони не можуть дійти згоди про добровільний розподіл спільного майна подружжя. Суд доходить висновку, що жилий будинок [ADDRESS] , який набутий під час шлюбу та зареєстрований за відповідачем, є об`єктом права спільної сумісної власності сторін як колишнього подружжя та підлягає поділу між сторонами, при цьому частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Тому суд, в порядку поділу майна подружжя, припиняє право власності за відповідачем на жилий будинок, та залишає у спільній частковій власності жилий будинок, визнавши ідеальні частки, а саме: за позивачем та відповідачем по 1/2 частці. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.206, 207 цього Кодексу. Відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч.1\~ст.142\~ЦПК України\~у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову... Відповідно ч.3\~ст.7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову… Позивачем у справі сплачено судовий збір в сумі 4029,80 грн. відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №17008277 платіж №99508983 від 17.09.2024 року, тому у зв`язку з задоволенням основної вимоги у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді 50% судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 4029,80 грн., що складає в сумі 2014,90 грн. Також, так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то суд повертає позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 4029,80 грн., що складає в сумі 2014,90 грн.

Outcome: approved