Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона з 2005 року по теперішній час проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу в органах ДРАЦС із [PERSON] , оскільки в цьому не було потреби. Проживали разом в будинку в [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі договору дарування. [INFO] [PERSON] помер. Для прийняття спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, який можна встановити тільки в судовому порядку. Вказує позивач, що вона зверталась до суду для встановлення цього факту в окремому провадження, проте її заява була залишена без розгляду, оскільки заінтересована особа [PERSON] не визнала її вимоги, а тому вона звернулась до суду в позовному провадженні. Просить задовольнити її позовні вимоги та встановити факт її проживання з померлим [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з липня 2005 року по 24.03.2023 року. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву в якому вказала, що проти позовних вимог заперечує, оскільки позивач не надала суду доказів, які б підтвердили факти ведення спільного господарства, здійснення ремонту житлового будинку, купівлі меблів та побітової техніки за спільні кошти та сплату комунальних послуг тощо. Постійні сварки між [PERSON] та покійним [PERSON] підтвердженні постановою суду та засвідчують відсутність постійних відносин між ними, а також взаємного розуміння та поваги як чоловіка та дружини. Також вказує, що її покійний брат [PERSON] хворів ішемічною хворобою серця, що і стало причиною смерті, при цьому [PERSON] навіть не займалась його похованням. Обряд поховання здійснила вона сама в будинку матері за свої кошти. Також вказує на те, що вона як сестра є спадкоємицею другої черги після смерті [PERSON] , при цьому звернулась з заявою до нотаріуса і спадщину отримала. Позивачка могла би бути спадкоємицею за законом четвертої черги, проте вона не має права на спадкування, оскільки відповідач є спадкоємицею другої черги і спадщину отримала. А тому, встановлення факту, про який просить [PERSON] не породжує для неї юридичних наслідків, а тому з цих причин позов також не підлягає до задоволення. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник позивача адвокат Шеремета І.С. у вступні промові вказував, що метою встановлення факту необхідно для прийняття спадщини, оскільки позивач має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , з яким проживала як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, а тому просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи Глибоцької селищної ради в судове засідання не з`явився, проте він направив на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, проти позовних вимог не заперечував. Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків та дослідивши письмові докази суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Димка, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Причиною смерті стала ішемічна хвороба серця, що підтверджується довідкою про причину смерті за №17 від 24.03.2023 року. Відповідно до довідки старости с. Димка №374 від 18.07.2024 року [PERSON] , [INFO] поховала свого брата [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . З відповіді на адвокатський запит №373 від 28.09.2023 року, на день смерті [PERSON] ( [INFO] ), у будинку за адресою [ADDRESS] проживала і проживає без реєстрації по даний час його співмешканка [PERSON] , 1960 р.н. Відповідно до довідки №167 від 01.04.2024 року, яка видана Старостинським округом №6 Глибоцької селищної ради, громадянка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] з 2005 року по сьогоднішній день. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.10.2029 року власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . З копій постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП від 09.08.2021 року (715/18/29/21), від 6.01.2017 року (715/66/17), від 16.10.2018 року (715/2208/18) вбачається, що [PERSON] неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення насильства в сім`ї по відношенню до своєї співмешканки [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона працює сімейним лікарем і знає [PERSON] та покійного [PERSON] . Їй відомо, що вони проживали як чоловік і дружина в с. Димка в будинку покійного. Неодноразово приїздила до них на виклики коли хворіла позивач або [PERSON] . Була у них разів тридцять або сорок і вони завжди були разом. Останній раз у них була коли [PERSON] помер. Останній зловживав спиртними напоями, неодноразово приїжджала до них коли він був п`яний, і це фактично і стало причиною його смерті. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою [PERSON] та знає її дуже давно. Повідомила, що позивач та покійний [PERSON] близько 20-ти років проживали як чоловік та дружина в будинку останнього. Бачила разом їх дуже багато разів. Завжди вважала, що вони розписані, проте виявилося що це не так. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] проживала з покійним [PERSON] десь з 2005 року у будинку останнього в с. Димка. Він неодноразову бував у них дома, допомагав будувати забор та робити ремонт, за будівництво забору розраховувалась [PERSON] . У минулому році був у них дома та ремонтував розетку. Йому відомо, що [PERSON] зловживав спиртними напоями і від цього помер. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він має у власності магазин. З позивачкою [PERSON] знайомий через її покійного чоловіка [PERSON] . Останній допомагав йому в магазині, а саме заносити та виносити меблі тощо. Позивачка проживала разом з [PERSON] в Димці. Стосунки у них були як чоловік та дружина. У нього в магазині вони купляли електроплиту, газонокосилку, мікрохвильовку, які замовляв [PERSON] , а оплачувала [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомила, що позивач [PERSON] це її знайома і вони разом працювали. Покійний [PERSON] неодноразово приходив до неї на роботу. Вказала, що бувала у них дома, вони проживали разом, як чоловік і дружина, жили дуже добре. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є рідною сестрою покійного [PERSON] , який постійно проживав в с. Димка, в будинку який йому подарували ще в 2002 році. Позивачка почала проживати з братом десь з 2010 року. При цьому вважає, що вона поселилась у нього як квартирантка, оскільки їй необхідно було бути ближче до роботи. Вони то проживали разом то розходились, часто сварились. Не може сказати чи вони проживали як чоловік і дружина, оскільки не бачила їх в одному ліжку. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. За змістом ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до вимог ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. За правилами, встановленими ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже оцінивши в сукупності надані сторонами докази щодо підтвердження та спростування вимог позивача про її проживання однією сім`єю з померлим, а також положення СК України, якими врегульовано відносини між особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, судом встановлено, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] , проживали разом однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом та взаємними правами та обов`язками в період часу з 2005 року і по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Разом з тим, факти, які підлягають встановленню судовим рішенням, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17. Позивач в позовній заяві вказує на те, що встановлення даного факту необхідне їй для прийняття спадщини. Представник позивача - адвокат Шеремета І.С. в судовому засіданні також вказував, що встановлення цього факту необхідно позивачу для прийняття спадщини, а саме обов`язкової частки у спадщини, яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка ст. 1241 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Відповідно до відповіді на запит суду, державний нотаріус Глибоцької державної нотаріальної контори Чернівецької області повідомила суду, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведена [PERSON] , приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області 31.05.2023 року за №62/2023, що підтверджується інформаційною довідкою з спадкового реєстру. З повідомлення приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М., яке адресоване відповідачу вбачається, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , [INFO] . Таким чином, відповідачка [PERSON] є рідною сестрою померлого і спадкоємицею другої черги за законом, яка прийняла спадщину. З огляду на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, яку відповідач [PERSON] , як спадкоємець другої черги прийняла, позивач [PERSON] не може претендувати на обов`язкову частку у спадщині, оскільки така частка може бути тільки у випадку спадкування за заповітом. Необхідно відмітити, що позивач [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталась, та їй не було дано відмову у вчиненні нотаріальних дій, принаймні суду таких доказів не було надано. Оскільки в судовому засіданні достеменно встановлено, що встановлення позивачеві [PERSON] факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно їй для отримання права на спадщину, проте оскільки рідна сестра померлого [PERSON] є спадкоємицею другої черги та прийняла спадщину, а тому факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в цій конкретній справі, не підлягає встановленню, оскільки не породжує юридичних наслідків для позивача. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed