Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Позивач у вересні 2024 року через свого представника звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, а саме просила суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 134 219,25 грн, 3% річних у розмірі 2 991,55 грн, інфляційні втрати у розмірі 7 767,86 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 220,00 грн. Позов обґрунтовує тим, що судовим наказом Оболонського районного суду міста Києва від 18.07.2022 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно, починаючи з 22 червня 2022 року і до досягнення донькою повноліття. Однак, через несплату аліментів станом на 31.08.2024 заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить 74 783,50 грн. До того ж, за розрахунками позивача загальна сума неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених відповідачем на її користь аліментів за кожен день прострочення за період з червня 2022 року по серпень 2024 року становить 297 545,12 грн, у зв`язку з чим [PERSON] вважає необхідним стягнути заборгованість з пені по сплаті аліментів на її користь, не виходячи за межі основного боргу по аліментам, що складає 134 219,25 грн. Окрім того, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь за період з червня 2022 року по серпень 2024 року 3 % річних у розмірі 2 991,55 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 767,86 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаним позовом. Позивач разом зі своїм представником у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, через свого представника надав відзив, у якому позовні вимоги не визнавав, просив у позові відмовити у повному обсязі з підстав, що наразі відбуває покарання за вироком у ДУ «Крюковська виправна колонія» і не має можливості сплачувати аліменти у повному розмірі. Додав, що по можливості виконує свій обов`язок щодо утримування дитини, зокрема 02.08.2023 сплатив на користь позивача аліменти у розмірі 65 642,01 грн. Також відповідач звертає увагу, що позивач просить стягнути з нього пеню по сплаті аліментів, не виходячи за межі основного боргу по аліментам, що складає 134 219,25 грн, проте основний борг становить 74 783,50 грн. У частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідач пояснив, що обов`язок зі сплати аліментів виник у нього на підставі сімейного законодавства, відтак ст. 625 ЦК України у даному випадку не застосовується. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим наказом № 756/4412/22 від 18.07.2022 Оболонського районного суду міста Києва вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно, починаючи з 22 червня 2022 року і до досягнення донькою повноліття. Указаний судовий наказ № 756/4412/22 від 18.07.2022 перебуває на виконанні у Оболонському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) в межах виконавчого провадження № 69616919. Відповідно до розрахунків Оболонського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 06.09.2024 станом на 31.08.2024 заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить 74 783,50 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів, що спростовують нараховану державним виконавцем заборгованість. Вказане свідчить, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача. За приписами ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) встановив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Виходячи з вищевказаних положень, судом проведено власний розрахунок суми неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених [PERSON] на користь [PERSON] аліментів за кожен день прострочення за період з червня 2022 року по серпень 2024 року, який становить 297 545,12 грн. Враховуючи обмеження неустойки 100 відсотками заборгованості, борг відповідача перед позивачем з пені складає 74 783,50 грн. Беручи до уваги вищевказані обставини, суд уважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 74 783,50 грн. Стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд убачає правильним відмовити у зв`язку з наступним. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові та сімейні правовідносини. Зобов`язання щодо сплати аліментів виникає з сімейних правовідносин та регулюється спеціальним законодавством. Отже, до даного виду зобов`язання, в разі його порушення, правило ст. 625 ЦК України не застосовується. Аналогічну правову позицію підтвердив Верховний Суд у Постанові від 18.11.2020 у справі № 727/10270/18, зазначивши, що про відсутність підстав для нарахування та стягнення 3% за прострочення виконання зобов`язання, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України, а саме статтею 196 СК України, яка містить в собі спеціальну відповідальність за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 220,00 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Outcome: partial