Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

У липні 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 32800,00 гривень, вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що 27.06.2021 року між позивачем та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС Україна» було укладено електронний договір № 4379837 про надання споживчого кредиту. За умовами кредитного договору сума кредиту складає 10\~000,00 гривень. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 27.07.2021 року. ТОВ «АВЕНТУС Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 10\~000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Кредитний договір був підписаний з відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 25.05.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладений договір факторингу № 25-05/2022, згідно якого ТОВ «АВЕНТУС Україна» відступив позивачу права грошової вимоги за кредитним договором. Після відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електрону пошту повідомлення про відступлення прав вимоги. У зв`язку з тим, що строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання з приводу повернення заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м Дніпропетровська від 15.07.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, проте до суду не прибула, відзиву на позов не подала, будь-яких заяв (клопотань) від неї не надходило, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 25.07.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] укладений електронний договір № 4379837 про надання споживчого кредиту. За умовами кредитного договору сума кредиту складає 10\~000,00 гривень та строк кредиту складає 30 днів. Підпунктом 1.5.1. пунктом 1.5. розділу 1 договору № 4379837 передбачена стандартна процентна ставка, яка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту. На підтвердження укладання договору з відповідними умовами та обізнаності позичальника з умовами надання кредиту позивачем наданий кредитний договір № 4379837. Даний договір був укладений з відповідачем у вигляді електронного правочину за допомогою одноразового ідентифікатору у порядку Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору № 4379837, кошти кредиту надаються ТОВ «АВЕНТУС Україна» у безготівкової формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . На підтвердження перерахування коштів на картку відповідача позивач надає довідку ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 06.06.2022 року № 2023, згідно якого було перераховано 10\~000,00 гривень на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . 25.05.2022\~року між\~ТОВ «ФК\~«ФІНТРАСТ УКРАЇНА»\~та ТОВ\~«АВЕНТУС Україна» укладено договір факторингу № 25-05/2022, за яким було відступлено право вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників до договору. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 25-05/2022 від 25.05.2022 ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 4379837від 25.07.2021 року в розмірі 32800,00 гривень, з яких 10 000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 800,00 гривень - сума заборгованості за відсотками. На електрону пошту відповідача [PERSON] позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» була направлена повідомлення про відступлення прав вимоги за договором № 4379837від 25.07.2021 року. За період з 27.06.2021 року по 24.05.2022 року розмір заборгованості становить в сумі 32800,00 гривень, з яких 10 000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 800,00 гривень - сума заборгованості за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредити, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) За змістом ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов до висновку, що факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором доведений, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 32 800,00 гривень, вказана заборгованість відповідачем не спростована, тому позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У позовній заяві позивачем зазначається що витрати на правничу допомогу складають 10\~000,00 гривень. Так, позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надано копію договору № 28/03-2024 про надання правничої допомоги від 28.03.2024 року; копію звіту про надання правничої (правової) допомоги від 25.06.2024 року; копію платіжної інструкції від 26.06.2024 року про сплату за послуги адвоката; копія ордеру; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Отже, оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу пов`язану зі зверненням до суду з даним позовом надано належні докази, однак виходячи з критеріїв розумності, справедливості, співмірності, відшкодуванню підлягають понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень. В силу вимог ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2\~422,40 гривень.

Outcome: approved