Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

23 квітня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - зобов?язати відповідача не чинити перешкоди в спілкуванні та вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] ; - визначити способи участі позивача в спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] , та її вихованні, а саме: - безперешкодне спілкування в телефонному режимі, а також за допомогою відеозв?язку, з використанням будь-якого зручного для позивача та дитини месенджера, у будь-який зручний для них час, з урахуванням режиму навчання та відпочинку дитини; - особисті побачення та спілкування без присутності матері кожної суботи або неділі з 10.00 год. до 17.00 год. з урахуванням графіку служби позивача; - зустрічі у п?ятницю після закінчення шкільного процесу та відвідування гуртків з можливістю залишення дитини за місцем проживання батька на ночівлю (за бажанням дитини) у випадку, коли в позивача вихідні з п`ятниці на суботу або з суботи на неділю до 11.00 год. наступного дня відповідно; - у період шкільних канікул протягом року дитина три дні та дві ночі перебуває та проживає разом з батьком за місцем його проживання (ночівля за згодою дитини); - надання можливості позивачу (за умови перебування його у відпустці) у період шкільних канікул забирати дитину на період до семи календарних днів до свого місця проживання без присутності матері з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, а також виїзду за межі Чернігівської області на відпочинок та оздоровлення; - у разі хвороби дитини в день зустрічі, яка підтверджена записом педіатра, перенести її на іншу, погоджену між батьками дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров?я та потреби в повноцінному розвитку відповідно до віку. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що сторони з 16 листопада 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2023 року було розірвано. Позивач і відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . За згодою сторін місце проживання дитини після розірвання шлюбу було визначено з матір`ю. Перед розірванням шлюбу позивач і відповідач також певний час проживали окремо. Як до, так і після розірвання шлюбу, позивач постійно спілкувався з сином та забирав його до себе на ночівлю. Відповідач бачила спілкування позивача з сином і ніяких претензій з приводу правильності чи неправильності виховання дитини не виказувала. Між позивачем та сином склалися довірливі стосунки, які засновані на любові та взаємоповазі. Дитина потребує спілкування з батьком. Та обставина, що позивачу і відповідачу не вдалося зберегти шлюб, жодним чином не повинна впливати на права позивача слідкувати за життям сина та приймати у ньому активну участь. Відповідач після укладення нею другого шлюбу стала чинити позивачу перешкоди в спілкуванні з дитиною. Це виражалося в тому, що в обумовлений день зустрічі відповідач не відповідала на телефонні дзвінки та не відчиняла позивачу двері квартири, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості зустрічатися з сином. Позивач проходить службу у прикордонному загоні і кожного разу, коли має вихідний день, намагається домовитися з відповідачем про зустріч із сином, однак остання відмовляє йому. Позивач звернувся до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради для визначення способу його участі у вихованні дитини. Рішенням № 107 від 28 лютого 2024 року було визначено порядок спілкування позивача з сином, однак позивач жодного разу не зміг зустрітися з дитиною у визначені для нього дні. Крім того, відповідач заблокувала всі номери телефонів, за допомогою яких він міг з нею зв`язатися. Коли син захворів і позивачу вдалося поговорити з ним по телефону, він повідомив, що мати заборонила повідомляти позивачу його місцезнаходження. Також, позивачу декілька разів вдалося поспілкуватися з сином у школі, але він був дуже зляканий та хвилювався, щоб мати не побачила, що він спілкується з батьком. Оскільки в позасудовому порядку через небажання відповідача вирішити спір щодо участі позивача у вихованні дитини неможливо, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить частково відмовити позивачу в задоволенні позову. Так, відповідач зазначає, що до вересня 2022 року вона із сином знаходилася у Великій Британії, а після повернення до України проживала в квартирі [ADDRESS] . На початку березня 2023 року за вимогою позивача відповідач була вимушена покинути місце свого проживання та переїхати до міста Чернігів, де проживає разом із сином і до цього часу. Позивач із ними проживати відмовився, однак періодично телефонував сину та декілька разів зустрічався з ним. 18 квітня 2023 року позивач приїхав до місяця проживання відповідача та почав вимагати побачення з сином, однак дитина від зустрічі з ним відмовилася. У зв`язку з тим, що позивач бив ногами по дверях квартири, відповідач викликала поліцію, після чого син почав боятися позивача. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово телефонував відповідачу та погрожував застосуванням фізичного насильства, чинив психологічне насильство, у зв`язку з чим відповідач звернулася до правоохоронних органів із заявою про залякування та погрози фізичного насильства з боку позивача. Відповідач не чинить перешкод позивачу в побаченнях із дитиною, позивач неодноразово телефонував сину та зустрічався з ним. В основному такі зустрічі відбувалися у школі під час навчального процесу, що відволікало дитину від навчання. У свою чергу, під час літніх канікул у 2023 році позивач жодного разу не виявив бажання провести час із сином. Син має два мобільних телефони з відповідним програмним забезпеченням і самостійно визначає з ким і коли він буде спілкуватися, а тому дитина сама не бажає спілкуватися з батьком. Син сторін кожний робочий день навчається у школі, відвідує гуртки (у суботу в тому числі), у зв`язку з чим мати проводить з ним незначний час, а внаслідок задоволення вимог позивача стосовно його спілкування з дитиною без присутності матері кожної суботи або неділі з 10.00 год. до 17.00 год. з можливістю залишення його на ночівлю за місцем проживання батька, а також у період шкільних канікул - до семи календарних днів, це призведе до нерівних умов, оскільки фактично відповідач буде позбавлена можливості спілкуватися з дитиною та виховувати її у вихідні дні. Крім того, оскільки позивач є військовослужбовцем, у будь-який час, у тому числі і в нічний, він може бути залучений до виконання обов`язків військової служби. Позивач ігнорує наявність/відсутність бажання дитини спілкуватися з ним, його фізичний та психологічний стан. Водночас, відповідач погоджується з вимогою про встановлення особистих побачень та спілкування позивача з сином без присутності матері в одну суботу або неділю з 12.00 год. до 17.00 год. щомісяця, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Позивач відповідь на відзив не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Зокрема, позивач зазначив, що після розірвання шлюбу між сторонами він спілкувався з сином, який навіть залишався в нього на ночівлю. Проблеми у спілкуванні позивача із сином з`явилися після укладення відповідачем шлюбу. Відповідач здійснює психологічний тиск на дитину, сказала сину називати батьком її теперішнього чоловіка. На телефонні дзвінки позивача відповідач не відповідає. Позивач також телефонував сину, однак останній відмовляється з ним спілкуватися. Рішення органу опіки та піклування відповідач ігнорує. Крім того, позивач приїздив і до місця проживання дитини, однак син вийшов до нього лише один раз і спілкування проходило в присутності відповідача. Позивач ходив і в школу, щоб поспілкуватися з сином, говорив із директором, класним керівником, психологом, які потім спілкувалися із відповідачем, але все безрезультатно. Останній раз позивач спілкувався із сином по телефону 10 серпня 2024 року, а бачив дитину в школі у травні 2024 року. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково, а саме не заперечувала щодо визначення способу участі позивача в спілкуванні з дитиною та її вихованні, який зазначений у висновку Виконавчого комітету Чернігівської міської ради. Вказала, що після розірвання шлюбу з позивачем дитина спілкувалася з батьком, залишалася в нього на ночівлю і вона цього не забороняла. На даний час син не хоче спілкуватися з батьком, бо боїться його. Позивач давав дитині гратися гранатою, зброєю. Син говорив відповідачу, що батько його бив та ображав. Син сам спитав у відповідача, чи може він називати батьком її теперішнього чоловіка. Позивач спілкувався з сином 24 серпня 2024 року по телефону. Відповідач не чинить позивачу перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, а сам син не бажає спілкуватися з батьком. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явилася, подала клопотання, в якому просить справу розглянути за її відсутності та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, зазначивши, що підтримує висновок виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо розв`язання спору в даній справі. Заслухавши доводи позивача, його представника, відповідача, думку дитини - [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Позивач та відповідач з 16 листопада 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2023 року в справі № 743/584/23 було розірвано (а.с. 13-15). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 16). На даний час [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 серпня 2023 року в справі № 750/10295/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до копії листа Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 20 березня 2024 року № 29890 станом на момент надання відповіді заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 2/750/1457/23 від 24 серпня 2023 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , відсутня (а.с. 19). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28 лютого 2024 року № 107 «Про особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей», зокрема, визначено [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, малолітнім [PERSON] , [INFO] . Встановлено наступний порядок спілкування: кожної суботи або неділі з 12.00 год. до 17.00 год., відповідно до графіку роботи батька, за умови: задовільного стану здоров`я дитини; попередження матері за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; повідомлення матері про місце перебування дитини; відвідування позашкільних навчальних закладів; обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку (а.с. 17). Згідно з копією довідки від 14 листопада 2023 року № 246, виданої відповідачу Чернігівською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 29 Чернігівської міської ради Чернігівської області, батько [PERSON] , учня 3-Г класу, [PERSON] з 01 вересня 2023 року по теперішній час не брав участі у вихованні, не цікавився шкільним життям дитини, за час навчання сина на батьківських зборах не з`являвся, з класними керівниками не спілкувався (а.с. 74). У копії психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 3-Г класу від 22 квітня 2024 року, наданої Чернігівською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 29 Чернігівської міської ради Чернігівської області, зазначено, що коли дитина навчалася в першому класі (2021-2022 навчальні роки), то батько [PERSON] регулярно приводив і забирав сина зі школи, спілкувався з класним керівником, брав активну участь у вихованні дитини. У другому класі (2022-2023 навчальні роки) навчання відбувалося за дистанційною формою, дитина вчасно виходила на навчання онлайн та виконувала всі роботи. У третьому класі (2023-2024 навчальні роки) батько [PERSON] постійно приходить до школи з метою побачити сина, поспілкуватися з ним. Так, у грудні 2023 року та у січні 2024 року батько [PERSON] зустрічався з сином на території школи в присутності соціального педагога школи та заступника директора. Ці зустрічі були теплими, дитина охоче спілкувалася, було видно, що він сумує за батьком. Коли батько прийшов до школи у березні, щоб побачити сина, то він відмовився від зустрічі, відмову не пояснював. У зв?язку з викладеним вище, [PERSON] приймає активну участь у навчанні та вихованні свого сина (а.с. 51). У вказаній характеристиці також вказано, що [PERSON] звернувся за допомогою до шкільного психолога, яка спостерігала за [PERSON] на уроках, групі подовженого дня, перервах та провела індивідуальну діагностику емоційного стану дитини. Емоційний стан [PERSON] переважно стабільний, поведінка адекватна. Діагностика виявила, що образ батька для дитини є позитивним, проте спостерігаються емоції страху і підвищеної тривоги, що пов?язані з відносинами батька й матері. Відповідно до копії листа Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 25 квітня 2024 року № 81аз/124/48/11/2024 [PERSON] тричі ( 09 березня 2024 року , 17 березня 2024 року та 31 березня 2024 року) звертався до органів поліції із повідомленнями щодо невиконання [PERSON] рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, яким встановлені дні його побачень із сином (а.с. 52). На звернення позивача Чернігівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надано відповіді № 4161/124/48/9/2024 від 23 березня 2024 року, № 4226/124/48/9/2024 від 26 березня 2024 року та № 5904/124/48/9/2024 від 13 квітня 2024 року, згідно з якими в ході проведення перевірки було опитано колишню дружину [PERSON] , яка пояснила, що не перешкоджає та не має заперечень стосовно зустрічі колишнього чоловіка з сином, однак останній самостійно відмовляється від зустрічі з батьком, так як [PERSON] постійно в телефонних розмовах погрожує, виражається нецензурною лайкою в бік сина та колишньої дружини, приходить за адресою проживання та вибиває двері, про що є відповідні виклики поліції. У зв?язку з викладеним вище дитина боїться свого батька та відмовляється від зустрічей. Так як в даному зверненні містяться ознаки цивільно-правових відносин, [PERSON] для вирішення питання було рекомендовано звернутись із цивільним позовом до суду або органу опіки та піклування (а.с. 53, 54, 55). У свою чергу, 04 квітня 2024 року відповідач також звернулася до начальника Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області із заявою, в якій просила вжити відповідних заходів, передбачених Порядком взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству і насильству за ознакою статі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 658, щодо припинення насильницьких дій з боку [PERSON] щодо їх спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та надати відповідну відповідь (а.с. 70-71). Листом «Про надання інформації» Чернігівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на вказану заяву надано відповідь, згідно з якою в ході проведення перевірки було опитано колишнього чоловіка [PERSON] , який повідомив, що жодним чином ніколи не залякував дружину та сина, не принижував та не переслідував. Він приходить за місцем навчання сина, щоб його побачити та поспілкуватися з ним, так як колишня дружина не виконує рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28 лютого 2024 року. Також, [PERSON] надав довідку про відсутність заборгованості за аліментами і психолого-педагогічну характеристику відносин між батьком та сином, в якій зазначено, що вони мають приязні відносини. Так як в даній ситуації містяться ознаки цивільно-правових відносин, обом сторонам конфлікту було роз?яснено норми чинного законодавства України та рекомендовано звернутись із цивільним позовом до суду (а.с. 73). Відповідно до копії довідки від 18 травня 2024 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Комп`ютерна академія Шаг», [PERSON] , [INFO] , відповідно до умов договору № 151013389 від 01 вересня 2023 року з 09 вересня 2023 року і по теперішній час дійсно навчається за розкладом: субота з 10.30 год. до 12.00 год. у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Комп`ютерна академія Шаг». Термін навчання складає два роки. Мати бере активну участь у навчанні дитини в академії, відвідує позакласні збори та цікавиться успіхами дитини (а.с. 92). Сторони також позитивно характеризуються за місцем служби та роботи відповідно (а.с. 18, 81). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27 червня 2024 року № 405 затверджено висновок щодо визначення способу участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с. 106-107). У вказаному висновку, зокрема, зазначено, що враховуючи бажання батька спілкуватися з сином, пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, малолітнім [PERSON] , [INFO] . Встановлено наступний порядок спілкування: кожної суботи або неділі з 12.00 год. до 17.00 год. відповідно до графіку роботи батька за умови: задовільного стану здоров?я дитини; попередження матері за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; повідомлення матері про місце перебування дитини; відвідування позашкільних навчальних закладів; обов?язкового повернення дитини матері в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку. У період шкільних канікул та відпустки батька спілкування має відбуватись за домовленістю з матір?ю дитини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є класним керівником сина сторін у школі, в якій він навчається, суду, зокрема, показала, що батьки не можуть знайти спільної мови щодо спілкування з дитиною. Батько звертався до свідка особисто щодо надання можливості спілкуватися із сином. Адміністрація школи роз`яснила свідку, що він має на це право. Дитина спілкувалася з батьком у школі, коли хотіла. Дитина хотіла бачитися з батьком, зустрічі були емоційні, як зі сторони сина, та і зі сторони батька. На дві зустрічі з батьком [PERSON] вийшов, потім замкнувся в собі і почав говорити, що не хоче спілкуватися з ним. Навесні 2024 року дитина почала казати, що не хоче більше спілкуватися з батьком. [PERSON] не хоче ображати ні батька, ні матір, він знаходиться на роздоріжжі та замкнувся в собі. Зараз дитина насторожена. Свідок [PERSON] , яка є психологом у школі, в якій навчається син сторін, суду, зокрема, показала, що у лютому минулого року їй зателефонувала завуч школи і запросила бути присутньою при зустрічі позивача з сином. Також до неї звернулися класний керівник, а потім і позивач. Свідок спостерігала за дитиною як психолог та має деякі висновки і припущення. Зокрема, свідок вказує, що дитина з нею вела себе по різному, то була відкритою, то запитувала в неї, чому вона задає їй такі питання. Дитина хоче зустрічатися з батьком, добре відноситься до нього. Зустрічі дитини з батьком були емоційні. Під час зустрічі з батьком дитина зраділа, вони обійнялися. Також, дитина їй повідомила, що дідусь сказав, що якщо він буде бачитися з батьком, то здадуть його до інтернату. У дитини емоційно-нестабільні настрої і вона страждає у зв`язку з тим, що батьки не можуть домовитися між собою. Батько часто запитував у свідка про дитину, цікавився чи дитина питає про батька. Дитина не казала їй, що не хоче бачити батька. Свідок [PERSON] , яка є колегою відповідача по роботі, суду показала, що відповідач привозила на роботу сина, оскільки не було з ким його залишити. Один раз син сторін підійшов до свідка і сказав, що теж хоче нового тата, бо у свідка з`явився новий чоловік. Про батька не говорив. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Згідно зі статтею 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Під час розгляду справи в суді було заслухано думку малолітнього [PERSON] , який, зокрема, вказав, що в нього є два батька: [PERSON] та [PERSON] . Раніше він спілкувався із батьком, а зараз не хоче цього робити, оскільки батько їх кинув, говорив не повертайтеся та шукав іншу жінку, бив і ображав. Він не хоче бачити батька та не відповідає на його телефонні дзвінки. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до положень статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права. Так, у рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Статтею 4 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Згідно із статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (стаття 141 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно зі статтею 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Верховний Суд у постанові від 09 червня 2022 року в справі № 569/18837/19 вказав, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен із батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, такі зустрічі не повинні носити формальний характер, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частин першої, другої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно із частиною третьою статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 Сімейного кодексу України). Таким чином, міжнародними та національними нормами законодавства України закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також передбачено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок - не чинити цьому перешкоди. Слід також врахувати, що правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування надав висновок щодо розв`язання даного спору і суд вважає, що він не суперечить інтересам дитини. Суд враховує, що між сторонами на даний час склалися такі відносини, які позбавляють можливості позивача в повній мірі спілкуватися з сином, а також те, що у позивача наявні перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету в спілкуванні та вихованні дитини відповідач не має, хоч вона і проживає з нею. За вказаних обставин, проаналізувавши доводи сторін та наявні в справі докази, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, її вік, особливості розвитку та потреби, закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні сина та спілкуватися з ним, відсутність підтверджених належними та допустимими доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження цього права, беручи до уваги те, що відповідач рішення органу опіки та піклування, яким було визначено способи участі батька в спілкуванні з дитиною, не виконувала, наявність перешкод позивачу зі сторони відповідача в реалізації його прав, а також те, що між сторонами склалися такі відносини, які позбавляють позивача можливості в повній мірі спілкуватися з сином і сторони не змогли самостійно дійти згоди про порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд враховуючи висновок органу опіки та піклування, з яким погоджуються і відповідач, графік роботи позивача, знаходить підстави для зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з сином та його вихованні та визначення способу участі позивача у спілкуванні з сином та його вихованні саме згідно з висновком виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27 червня 2024 року № 405, який наданий суду щодо розв`язання спору в даній справі. Суд вважає, що саме такий порядок та час спілкування сина з батьком відповідатиме інтересам дитини, забезпечить справедливу рівновагу між правами та інтересами сторін і дитини, сприятиме підтриманню зв`язку дитини із батьком та забезпеченню прав дитини на виховання обома батьками, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що в разі зміни обставин, позивач у подальшому не позбавлений права ставити питання про зміну способу його участі в спілкуванні з сином. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Рябінін, Переверзєв та партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги від 17 квітня 2024 року (а.с. 30). Копією квитанції до прибуткового касового ордера від 17 квітня 2024 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «Рябінін, Переверзєв та партнери» 10000 грн. згідно з договором б/н від 17 квітня 2024 року (а.с. 29). Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи положення законодавства,

Outcome: partial