Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

До Недригайлівського районного суду звернувся представник позивачів [PERSON] та [PERSON] , адвокат Скляров С.Л. та просив визнати за позивачами право власності на земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами, які вони успадкували після смерті [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер [PERSON] , який доводився двоюрідним дядьком позивачеві [PERSON] та двоюрідним братом позивачеві [PERSON] . Позивачі кожен окремо подали заяви про прийняття спадщини після його смерті, за якими відкрита спадкова справа приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Юрченко А.М. Разом з тим позивачі не можуть отримати свідоцтва на спадщину після його смерті, оскільки разом із спадкодавцем на день його смерті в будинку була зареєстрована рідна сестра померлого [PERSON] , яка є спадкоємцем другої черги. Оскільки [PERSON] , відповідач по справі фактичного не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, просять визнати за ними право власності на спадкове майно. Позивачі за спільною згодою визначили черговість, частку у спадщині та узгодили порядок поділу спадкового майна, право власності на яке просять визнати кожен окремо. Ухвалою від 25 липня 2024 року відкрито загальне провадження в цій цивільній справі. Ухвалою від 11 жовтня 2024 року підготовче провадження закрито, розпочато розгляд справи по суті. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] , та їх представник адвокат Скляров С.Л. не з`явилися. Представник позивачів надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.126). Представник відповідача, Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області, направив до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без участі представника, не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог (а.с.104). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, викликалася належним чином (а.с.133). Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 23 грудня 2021 року (а.с.15). Спадкодавець [PERSON] є двоюрідним дядьком позивача [PERSON] , що підтверджується наступними доказами. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в с. Деркачівка Недригайлівського району. Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що вбачається із свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.22). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в с.Деркачівка Недригайлівського району Сумської області. В графі мати записана [PERSON] (а.с.26). До реєстрації шлюбу баба позивача мала прізвище [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про одруження [NUMBER] від 15.02.1955 (а.с.24). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 10 жовтня 1977 року батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.26). З викладеного вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є прадідом та прабабою [PERSON] відповідно. Крім [PERSON] , подружжя [PERSON] та [PERSON] , мали інших дітей, зокрема [PERSON] . Із архівного витягу від 30.06.2022 року №О-10 встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Деркачівка Недригайлівського району, батьками останнього записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Згідно свідоцтва про народження спадкодавця IV- [NUMBER] [PERSON] народився в с. Деркачівка Лебединського району, батьками останнього записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Таким чином, із аналізу вищезазначених документів встановлено, що спадкодавець [PERSON] та батько позивача [PERSON] були двоюрідними братами, а відтак позивач [PERSON] , є двоюрідним племінником спадкодавця. Спадкодавець [PERSON] доводиться двоюрідним братом позивачеві [PERSON] , що підтверджується наступними доказами. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Деркачівка Недригайлівського району Сумської області, його батьком записаний [PERSON] (а.с.11). З свідоцтва про народження батька позивача, [PERSON] серії [NUMBER] від 27 лютого 1987 року вбачається, що останній народився [INFO] в с. Деркачівка Недригайлівського району. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Тобто, позивач [PERSON] є онуком [PERSON] та [PERSON] . Як зазначалося вище, подружжя [PERSON] та [PERSON] , мали інших дітей, зокрема [PERSON] та [PERSON] (баба [PERSON] ). Згідно архівної довідки від 30.06.2022 року №О-10 [PERSON] народився [INFO] в с. Деркачівка Недригайлівського району, батьками останнього записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Згідно свідоцтва про народження спадкодавця IV- [NUMBER] [PERSON] народився в с. Деркачівка Лебединського району, батьками останнього записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Таким чином, із аналізу вищезазначених документів встановлено, що позивач [PERSON] є двоюрідним братом спадкодавця [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть (а.с.13,15,22,25). Із довідки, виданої Вільшанською сільською радою (Деркачівський старостинський округ) № 2-117 від 06.06.2022 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою с. Деркачівка Роменського району. На момент смерті разом з ним була зареєстрована сестра [PERSON] 1959 року народження. Від імені [PERSON] заповіт у Деркачівському старостинському окрузі Вільшанської сільської ради не посвідчувавя (а.с.27). Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина. [PERSON] у визначений законом шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори та подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся і [PERSON] , який спадщину прийняв, однак свідоцтва про право на спадщину не отримав, оскільки помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17 січня 2024 року. Позивач [PERSON] належним чином прийняв спадщину після смерті свого батька, шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою. За заявою [PERSON] після смерті його батька [PERSON] . приватним нотаріусом Роменського нотаріального округу було заведено спадкову справу №71974861 від 09.02.2024 року. Факт прийняття позивачами спадщини підтверджується наданими приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Юрченко А.М. копіями спадкових справ, заведених після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.74-80). Спадкодавець [PERSON] був власником земельних ділянок на підставі наступних документів: 1) земельна ділянка кадастровий номер 5923580900:02:002:0082 площею 0,3363 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сіножаті) належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину НВА 217205 від 15.08.2016 року; 2) земельна ділянка кадастровий номер 5923580900:02:004:0119 площею 2,5862 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину НВА 217204 від 15.08.2016 року; 3) земельна ділянка кадастровий номер 5923580900:02:004:0115 площею 0,4236 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сіножаті) належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину НВА 217203 від 15.08.2016 року; 4) земельна ділянка кадастровий номер 5923580900:02:004:0131 площею 2,5838 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину НВА 217202 від 15.08.2016 року; 5) земельна ділянка кадастровий номер 5923580900:01:004:0198 площею 0,6974 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( 0,6283 га - сіножаті та 0,0691 га пасовища) належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину НВА 217201 від 15.08.2016 року; 6) земельна ділянка кадастровий номер 5923580900:01:004:0279 площею 2,5788 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину НВХ 632900 від 15.08.2016 року; 7) земельна ділянка кадастровий номер 5923580900:01:004:0197 площею 0,6994 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сіножаті) належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку СМ№117110 від 14.12.2004 року; 8) земельна ділянка кадастровий номер 5923580900:01:004:0280 площею 2,5788 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку СМ№117110 від 14.12.2004 року (а.с.31-43). Разом з тим, позивачі позбавлені можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку в зв`язку з наступним. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині ( ч. 1 ст. 1259 ЦК України). Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Відповідач [PERSON] на день смерті спадкодавця була зареєстрована за місцем проживання спадкодавця в с. Деркачівка Роменського району (а.с.27). [PERSON] (відповідач) доводиться спадкодавцеві рідною сестрою, тобто у відповідності до вимог ст. 1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги спадкування за законом. Приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Юрченко А.М. надала позивачу роз`яснення щодо оформлення спадщини, зазначивши, що за умови коли разом із спадкодавцем на день його смерті в будинку була зареєстрована рідна сестра померлого, то нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину та рекомендувала звернутися за захистом своїх прав до суду (а.с.52). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] хоча і була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем, однак фактично там не проживала, що також підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України за №4660 від 01.08.2024, її в`їзд та виїзд з України протягом 08.11.2017 по 14.08.2024 зафіксовано 03.03.2018-12.05.2018; 09.04.2019- 11.05.2019 (а.с.135). Вільшанська сільська рада Роменського району Сумської області у відповідь на адвокатський запит повідомила представника позивачів, що станом на 23.12.2021 року, тобто на день смерті [PERSON] його сестра [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою не проживала. Інформацією про фактичне місце проживання [PERSON] сільська рада не володіє (а.с.30). З копії паспорта відповідача [NUMBER] вбачається, що остання зареєструвала шлюб з [PERSON] , місце реєстрації шлюбу - Республіка Абхазія (а.с.28). За інформацією позивачів, [PERSON] і на даний час проживає в Абхазії, однак адреса проживання невідома, засоби зв`язку з відповідачем відсутні. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Отже, оскільки [PERSON] в житловому будинку в [ADDRESS] була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , а отже, не набула права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). У постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 592/7860/17 Верховний Суд погодився з тим, що встановлення факту неприйняття спадщини є неправильним способом захисту прав позивача і зазначав, що вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога. За таких обставин позивачі вимушені звернутися до суду з позовом про визнання права власності на успадковане майно, обираючи передбачений п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді - визнання права на вказане нерухоме спадкове майно, так як у позасудовому порядку це зробити згідно чинного законодавства неможливо. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1278 Цивільного кодексу України частки кожного спадкоємця у спадщині за заповітом є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Спадкоємці можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Також черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині ( ч. 1 ст. 1259 ЦК України). Таким чином, позивачі мають право за спільного згодою змінити черговість одержання спадщини за законом , визначити частку у спадщині та виділити в натурі окремі об`єкти майна, узгодивши порядок поділу спадкового майна. Із досліджених у судовому засідання доказів вбачається, що позивач [PERSON] та [PERSON] за спільною згодою прийняли спадщину після смерті [PERSON] за законом, але не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки в установленому законом порядку. Тому позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення ними права власності на успадковане майно. Вимога про стягнення судових витрат позивачами не заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: approved