Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

26 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаним позовом, в якому просить: скасувати обтяження на квартиру [ADDRESS] , що належить на підставі договору купівлі-продажу від 03 березня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., зареєстрованого в реєстрі №578, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , за реєстраційним номером 55839204, зареєстрованого 25 травня 2007 року на підставі повідомлення, серія та номер: б/н, видавник: Ощадний банк м. Сміла, відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 5011903, 24 травня 2007 року, додаткові відомості про обтяження: № реєстра: 17166-182, внутр. № F201B62623F05B292655; понесені витрати залишити за позивачем.\~ Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 березня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., належить трикімнатна квартира, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана позивачем у [PERSON] . В липні 2024 року позивач звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради для реєстрації договору купівлі-продажу квартири від 03 березня 1999 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки раніше була зареєстрована в паперовому реєстрі бюро технічної інвентаризації. 12 липня 2024 року отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позичав довідався, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує обтяження 55839204, яке зареєстровано 24 травня 2007 року на підставі повідомлення, серія та номер: б/н, видавник: Ощадний банк м. Сміла, відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 5011903, 24 травня 2007 року, додаткові відомості про обтяження: № реєстра: 17166-182, внутр. № F201B62623F05B292655. Таким чином, належна [PERSON] квартира перебуває в обтяженні, про існування якого позивачу раніше не було відомо, як і про відносини між попереднім власником квартири [PERSON] та Ощадним банком. З інформації, яка міститься в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно виникло 24 травня 2007 року під час того, як [PERSON] була власником квартири, яка нею була продана 03 березня 1999 року позивачу. На звернення до АТ «Ощадбанк», довідкою від 24 липня 2024 року вих. №121.0391-25/69 повідомлено, що станом на 24 липня 2024 року в АБС ММФО «Барс» відсутні невиконані зобов`язання перед АТ «Ощадбанк» у фізичної особи [PERSON] . Існування обтяження у вигляді заборони, чинить перешкоди щодо належного розпорядження належним позивачу майном на власний розсуд, при цьому у позасудовому порядку врегулювати питання зняття арешту із належного йому майна неможливо, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 30 вересня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу встановлено строк для поданні до суду відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідачем АТ «Державний ощадний банк України», в особі представника адвоката Лук`янченка Д.В., до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого АТ «Ощадбанк» заперечує проти заявлених вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Стверджує, що АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем у даній справі. З даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, серед іншого вбачається, що: реєстратором обтяження з реєстраційним номер 5011903 є [PERSON] , виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області, а не Банк; підставою обтяження з реєстраційним номером 5011903, перенесено з Єдиного реєстру заборон 24 травня 2007 року, виконавчим комітетом Смілянської міської ради Черкаської області. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи докази, що між ним та банком не існують будь-які правовідносини. На момент подання відзиву на позовну заяву, позивач не є боржником АТ «Ощадбанк». Договори між АТ «Ощадбанк» та позивачем, а також рахунки на його прізвище для обслуговування кредитних договорів відсутні. Отже, позивачем не наведено доказів, які б свідчили про існування перешкод щодо реалізації ним права розпорядження власністю (нерухомим майном) та не наведено доказів, які б вказували на вину банку в реалізації позивачем своїх прав, а отже визначення АТ «Ощадбанк» відповідачем у даній справі є необґрунтованим та помилковим. АТ «Ощадбанк» у даній справі є неналежним відповідачем. Вважає, що відповідачем по даній справі має бути особа, яка дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення щодо позивача, тобто сторона відповідного спірного договору, нотаріус чи державний реєстратор, уповноважений на вчинення реєстраційної дії, за умови порушення останнім прав позивача, а не АТ «Ощадбанк», який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися належним позивачу майном, та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси останнього. АТ «Ощадбанк» не допустив порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому не може бути відповідачем у даній справі, в силу Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ЦПК України. Зазначає, що з огляду на те, що АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем у дані справі та банком не порушувалися права та охоронювані законом інтереси позивача, у суду, в силу норм процесуального права, відсутні підстави для покладення на АТ «Ощадбанк» відшкодування понесених позивачем судових витрат, у тому числі й судового збору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має врахувати положення ч.1 ст.13 ЦПК України. Отже, підстави для покладення на АТ «Ощадбанк» судових витрат по справі відсутні. Проведення реєстраційних дій із нерухомим майном на території України законодавцем віднесено до функцій державних реєстраторів, і відповідно, банки не наділені такими повноваженнями, тобто не є суб`єктом організаційної системи державної реєстрації прав. АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та не може відповідати за внесення записів про обтяження нерухомого майна, в тому числі і за реєстраційний запис №5011903, який було внесено виконавчим комітетом Смілянської міської ради Черкаської області від 24 травня 2007 року. Наявність будь-яких правових наслідків, спричинених обставинами, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, належними та допустимими доказами не підтверджені. Зазначене вказує на відсутність існування порушення зі сторони АТ «Ощадбанк» права позивача та безпідставність заявлених позовних вимог саме до банку. З врахуванням викладеного, АТ «Ощадбанк» вважає, що заявлений позов [PERSON] до АТ «Ощадбанк» про скасування заборони на відчуження нерухомого майна не підлягає задоволенню. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши доводи сторін, які викладені у завах по суті справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03 березня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений 03 березня 1999 року приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №578 (а.с.9). Згідно п.1 вказаного Договору, [PERSON] продала, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , розмір житлової площі 38,8 кв.м., розмір загальної площі 70,4 кв.м. Відповідно до п.3 зазначеного Договору, покупець набуває право власності на трикімнатну квартиру з моменту посвідчення договору в нотаріальній конторі. Згідно п.5 вказаного Договору, згадана трикімнатна квартира до цього часу нікому не продана, не подарована, не закладена, в спору та під арештом не перебуває. Право власності позивача [PERSON] 30 листопада 1999 року на вищевказану квартиру було зареєстровано в Смілянському бюро технічної інвентаризації (а.с.9-зворот). Таким чином, з дня посвідчення приватним нотаріусом вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, тобто з 03 березня 1999 року, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , та станом на день набуття цієї квартири позивачем у власність на неї не було накладено обтяження. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: п.1 - державній реєстрації прав підлягає, зокрема право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості; п.3 - обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, зокрема заборона відчуження та/або користування. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~ речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 24 вересня 2024 року за №396357383, державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 578, виданий 03 березня 1999 року, видавник приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., 03 липня 2024 року проведено державну реєстрацію права власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с.13). Крім того, згідно вищевказаної Інформації, 12 липня 2024 року державним реєстратором виконавчого комітету Смілянської міської ради прийнято рішення про державну реєстрацію обтяження, а саме: за реєстраційним номером 55839204, зареєстрованого 25 травня 2007 року на підставі повідомлення, серія та номер: б/н, видавник: Ощадний банк м. Сміла, відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 5011903, 24 травня 2007 року, додаткові відомості про обтяження: № реєстра: 17166-182, внутр. № F201B62623F05B292655. Відомості про суб`єктів обтяження: Особа, майно/право якої обтяжується: [PERSON] (а.с.13). Згідно п.250 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року №20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882 (чинної станом на 24 травня 2007 року), нотаріус за місцем розташування житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна та земельної ділянки, а також за місцем державної реєстрації транспортного засобу або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону щодо відчуження цього майна (майнових прав на нерухоме майно) за повідомленням установи банку чи іншої юридичної особи про видачу фізичній особі позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку, квартири. Відповідно до п.251 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року №20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882 (чинної станом на 24 травня 2007 року), накладання заборони щодо відчуження провадиться шляхом вчинення напису про це на повідомленні банку, іншої юридичної особи про видачу позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку, квартири. Один примірник повідомлення з написом нотаріуса про накладення заборони щодо відчуження видається представнику відповідного банку чи іншої юридичної особи, що видала позику (кредит), а другий залишається у справах нотаріуса. Згідно п.252 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року №20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882 (чинної станом на 24 травня 2007 року), накладання заборони щодо відчуження реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. У реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів також реєструються повідомлення судів і слідчих органів, органів державної податкової служби про накладення арешту на нерухоме майно (майнові права), транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації. Про накладені заборони щодо відчуження та арешти робиться запис в Алфавітній\~ книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Накладені заборони щодо відчуження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно з Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 9 червня 1999 року №31/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за №364/3657 (зі змінами), чи в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідно до Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року №830. Відповідно до довідки №121.0391-25/93 від 24 липня 2024 року ТВБВ №10023/0391 філії Черкаського облуправління АТ «Ощадбанк», яка адресована [PERSON] , останнього, у відповідь на звернення від 23 липня 2024 року щодо кредитної заборгованості перед АТ «Ощадбанк» у фізичної особи [PERSON] , повідомлено, що станом на 24 липня 2024 року в АБС ММФО «Барс» відсутні невиконані зобов`язання перед АТ «Ощадбанк» (а.с.12). Крім того, представник АТ «Ощадбанк» у відзиві на позовну заяву зазначив, що на момент подання відзиву на позовну заяву, позивач [PERSON] не є боржником АТ «Ощадбанк», договори між АТ «Ощадбанк» та позивачем [PERSON] , а також рахунки на його прізвище для обслуговування кредитних договорів відсутні. Одночасно, суд звертає увагу, що обтяження, яке зареєстроване на підставі повідомлення Ощадного банку м. Сміла, стосується майна та прав [PERSON] і виникло після укладення 03 березня 1999 року між останньою та позивачем [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, який 03 березня 1999 року був посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі.\~\~ Згідно ч.1 та ч.3 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що існуюче обтяження, запис якого здійснено за номером 55839204, яке було вчинене вже після набуття позивачем [PERSON] права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , не пов`язане з особою позивача та порушує його право власності, зокрема на розпорядження цим майном. Статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, чи його дубліката; 5-1) договору купівлі-продажу неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості (перший продаж), договору про участь у фонді фінансування будівництва, на виконання яких сплачено частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості; 5-2) заяви про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на всі майбутні об`єкти нерухомості, що є складовими частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва, та обтяження речових прав на майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки; 5-3) заяви про зміну гарантійної частки (у тому числі у зв`язку із зміною проектної документації на будівництво); 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Таким чином, обтяження припиняються на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили. У відзиві на позовну заяву представник АТ «Ощадбанк» стверджує, що АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем у даній справі. Однак, суд не погоджується з вищевказаним твердження представника відповідача АТ «Ощадбанк» з огляду на наступне. Так, пунктом 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року, справа №149/289/21, провадження №61-4983св23, врахувавши висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (провадження № 14-445цс19), дійшов висновку у справі, яку переглядав, про те, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та стосовно якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може бути належним відповідачем у такому спорі. Відповідно позов про скасування рішення державного реєстратора не може бути пред`явлений до державного реєстратора, який і так зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права. Крім того, відповідно до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором, зокрема, є нотаріус. Частиною першою та другою статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Оскільки у даних правовідносинах нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави у нього немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача або відповідача. Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року по справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19). Відповідно до правової позиція Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17 (провадження № 61-18790св19), визначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Таким чином, твердження представника АТ «Ощадбанк» про те, що останнє є неналежним відповідачем у даній справі, а відповідачем у даній справі має бути нотаріус чи державний реєстратор, суперечить вищевказаним висновкам Верховного Суду, внаслідок чого не приймається судом до уваги. Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою, внаслідок чого підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №2314610001 від 26 вересня 2024 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. Приймаючи до уваги позицію позивача [PERSON] щодо розподілу судових витрат у даній справі, відповідно до якої останній просить такі витрати віднести на його рахунок, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача АТ «Ощадбанк» судових витрат, які понесені позивачем на сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved