Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

15.05.2024 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов, у якому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 138 121,40 грн. та судовий збір. Позов мотивований тим, що 18.10.2021 року позичальником акцептовано публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк» та укладено договір кредиту № Р31.00400.008838478, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 84\~192,00 грн. зі сплатою 0,01 % річних. Станом на 05.04.2024 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором складає 138\~121,40 грн. з яких: 76\~322,12 грн. прострочений борг; 12,66 грн. прострочені проценти; 61\~786,62 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту. Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.05.2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 10.06.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного провадження. 05.09.2024 року до суду від представника відповідача адвоката Трофімової О.А. надійшов відзив на позов, у якому представник просила в задоволенні позову відмовити. Відзив мотивований тим, що позивачем не надано детальну виписку по рахунку відповідача, тому не можна достовірно встановити чи наявне мінусове сальдо за тілом кредиту, що виключає підстави його стягнення судом згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості. У договорі відсутня домовленість між сторонами щодо сплати процентів. Прострочена плата за обслуговування кредиту в розмірі 61 786,62 грн. стягненню не підлягає, оскільки її встановлення в договорі є нікчемним. 01.10.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просив позов задовольнити, посилаючись на те, що виписка по картковому рахунку є належним доказом наявності заборгованості. Абз. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». яким заборонялось встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту комісії втратив чинність ще до укладення кредитного договору. Чинне на час укладення кредитного договору законодавство передбачало включення до договорів про споживче кредитування плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово позов підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 18.10.2021 року позичальником [PERSON] акцептовано публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк» та укладено договір кредиту № Р31.00400.008838478, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 84 192,00 грн. зі сплатою 0,01 % річних строком на 24 місяці (а.с. 4-20). Згідно з п. 1.7 Договору, під час користування кредитом банк надає клієнту послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата. Відповідно до довідки-розрахунку станом на 05.04.2024 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 138 121,40 грн., з яких: 76 322,12 грн. прострочений борг; 12,66 грн. прострочені проценти; 61 786,62 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту (а.с. 23). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Посилання представника відповідача на те, що умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до положень статей 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», є помилковими з огляду на наступне. Відповідно до положень частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), на яку посилається представник відповідача, нікчемними були названі умови кредитного договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у вигляді надання інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, що банк повинен робити безоплатно відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», тому така умова договору є нікчемною на підставі частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, що й було домовлено сторонами у кредитному договорі від 18.10.2021 року, тому доводи представника відповідача, є безпідставними. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором № Р31.00400.008838478 від 18.10.2021 року стороною позивача була надана виписка із особового рахунку відповідача. У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з наданої позивачем виписки з карткового рахунку, відповідач отримала кредит у розмірі 84\~192,00 грн. та здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості (а.с. 22). Тобто, надана позивачем виписка про рух коштів по картці підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також розмір заборгованості за кредитом. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка нею добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 138 121,40 грн., з яких: 76 322,12 грн. прострочений борг; 12,66 грн. прострочені проценти; 61 786,62 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн. (а.с. 3). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved