Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник, звернулася до суду з заявою, у якій просила визнати її брата [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім та призначити її опікуном над його майном. В обґрунтування заяви представник вказала, що у [PERSON] , дошлюбне прізвище якої [PERSON] , є рідний брат по батькові [PERSON] . [PERSON] проживав з батьками за адресою: [ADDRESS] , своєї сім`ї та дітей не мав. Заробляв собі на життя тимчасовими заробітками, часто виїжджав за межі м. Лозова та час від часу повертався додому. В останнє він поїхав до м. Горлівка, Донецької області, зв`язок з ним перервався у червні 2014 року, і з того часу заявниці не відомо про місце знаходження її брата. Спочатку [PERSON] самостійно намагалася відшукати [PERSON] , але пошуки не дали результатів. Пізніше заявниця звернулася до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області з заявою про зникнення брата, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження, але розшукові дії не дали результатів. На даний час стоїть питання стосовно майна зниклого, тому заявниця вимушена була звернутися до суду даною заявою. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Заявниця та її представник у судове засідання не з`явилися, представник надала заяву, в якій вказала, що на задоволенні заяви наполягає та просить розглянути справу за відсутності її та довірителя. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити справу на власний розсуд. Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксація судового засідання не ведеться. Перевіривши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є братом [PERSON] , по батькові, що підтверджується їх свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с.9-10). У 2015 році [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб (а.с.11). Як вбачається з ксерокопії свідоцтва про смерть, батько заявниці та зниклого [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] (а.с.14). Відповідно до повідомлення Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, 20.05.2024 року [PERSON] звернулася з заявою про зникнення її брата [PERSON] , який в останнє виходив на зв`язок у червні 2014 року. Як зазначено у даному повідомленні слідчі (розшукові) дії результатів не дали (а.с.13). Як вбачається з письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , всі вони були довгий час знайомі зі зниклим [PERSON] , також всі пояснили, що він зник у 2014 році, коли поїхав на заробітки до м. Горлівка, Донецької області де у той час почалися активні бойові дії, та з тих пір нікому не відомо його місцезнаходження (а.с.33-47). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Згідно висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі №317/3139/15-ц, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місце перебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст.306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Потреба для заявниці у визнанні брата безвісно відсутнім викликана метою вирішення майнових прав. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог та наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт відсутності останнього за місцем свого постійно проживання більш як протягом одного року підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, заявнику та іншим особам нічого не відомо про місце перебування [PERSON] , а вжиті заходи для встановлення місця перебування фізичної особи не дали результатів. Крім того, частиною 2 ст.307 ЦПК України визначено, що суд вживає заходів через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, якщо опіку над майном ще не встановлено. Як вбачається із заяви, заявниця просить суд призначити її опікуном над майном зниклого брата. За змістом ст. 44 ЦК України опіка над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, а також особи, зниклої безвісти за особливих обставин встановлюється на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку. За заявою заінтересованої особи або органу опіки та піклування над майном особи, зниклої безвісти за особливих обставин, опіка може бути встановлена нотаріусом до ухвалення судом рішення про визнання її безвісно відсутньою. Опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, приймає виконання цивільних обов`язків на її користь, погашає за рахунок її майна борги, управляє цим майном в її інтересах. За заявою заінтересованої особи опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, надає за рахунок цього майна утримання особам, яких вони за законом зобов`язані утримувати. Опіка над майном припиняється у разі скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, а також у разі появи особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Беручи до уваги вищевикладене, суд відмовляє заявниці у встановленні опіки над майном зниклого [PERSON] , оскільки враховуючи положення ст. 44 ЦК України, вирішення даного питання не входить до компетенції суду. Згідно з ч. 1 ст.309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місце перебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою, або іншою заінтересованою особою.

Outcome: partial