Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 14.10.2024 року представник заявника звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з заявою в інтересах [PERSON] , заінтересовані особі: [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання з спадкодавцем на день його смерті. Свою заяву мотивувала тим, що після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина на все належне померлій майно. Померла за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла заявнику та [PERSON] . Спадщину після її смерті заявник прийняв, оскільки на день відкриття спадщини проживав разом із нею. Проте оформити свої спадкові права не зміг, оскільки не доведено факт спільного проживання заявника з померлою, так як адреси реєстрації в них різні, тому приватний нотаріус, до якого звертався заявник, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила такі задовольнити. Заінтересовані особі: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення заяви, зазначили, що заявник дійсно проживав разом із матір`ю на час її смерті та здійснював догляд за нею. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 17.10.2024 р. відкрито провадження в цивільній справі за правилами окремого позовного провадження. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.05.2020 року виконавчим комітетом Ямницької сільської ради ОТГ Тисменицького району Івано-Франківської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.4). В матеріалах справи міститься копія заповіту від 01.10.2010 року, згідно якого [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.09.1968 року у [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.09.1960 року у [PERSON] та [PERSON] , [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с.). У свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 03.01.1981 року Кунисівською сільською радою Городенківського району, зазначено, що [PERSON] 03.01.1981 року уклав шлюб із [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] » (а.с.). У відповідності до довідки Ямницької сільської ради №330 від 27.09.2024 року, [PERSON] , [INFO] проживав без реєстрації в належному йому житловому будинку за договором купівлі-продажу за адресою: [ADDRESS] разом з мамою [PERSON] , [INFO] до дня її смерті (а.с.6). Згідно договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 07.06.2002 року, будинок по [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (а.с.8). З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] , [INFO] , була лежача з 2020 року внаслідок отриманого перелому аж до смерті, за хворою доглядав син (а.с.7). У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №78289710 від 10.09.2024 року, наданої нотаріусом Угорчак Н.М. спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.10). З відповіді приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Угорчак Н.М. вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері [PERSON] відмовлено, у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини, оскільки не підтверджено факт постійного проживання разом із спадкодавцем (а.с.9). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірна правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Із роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Тлумачення статей 1268, 1269 ЦК України свідчить, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно із пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви з огляду на нижчевикладене. У справі необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання [PERSON] як спадкоємця за заповітом зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті. Факт, який просить встановити позивач, знайшов своє підтвердження на підставі довідки Ямницької сільської ради, пояснень заінтересованих осіб та виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Встановлення факту постійного проживання для заявника має юридичне значення, оскільки дає можливість реалізувати право на спадкування. З оглянутих вище документів, суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON] з померлою [INFO] [PERSON] на час відкриття спадщини, а отже заяву слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved