Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідач є наймачами квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру №60, виданого виконавчим комітетом Южненської міської ради 15.03.1999. Відповідач з 2011 року за місцем реєстрації не проживає, її особистих речей не має, будь-якого інтересу до житла не проявляє, перешкод їй в користуванні квартирою ніхто не чинить, комунальні послуги не сплачує. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 11.06.2024 відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилась,\~надавши до\~суду заяву\~згідно якої\~просить справу\~слухати у\~її відсутність,\~позовні вимоги\~підтримує,\~та підтверджує\~факт не\~проживання відповідача\~з 2011\~року за адресою: [ADDRESS] . Представник третьої\~особи Южненської міської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу слухати в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] з 1986 року, вони разом працювали в ДП «МТП «Южний» та їх доньки дружили. [PERSON] вона давно не бачила, десь в 2010-2011 році бачила її востаннє, коли вона виносила речи та переїздила. Свідку не відомо де вона знаходиться та проживає зараз. Вислухавши позивача та її представника, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~є наймачами\~квартири,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~на підставі\~ордеру АБ\~№60,\~виданого виконавчим\~комітетом Южненської\~міської ради\~15.03.1999,\~на підставі\~рішення виконавчого комітету Южненської міської ради від 11.02.1999. У квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] . Як вбачається з Акту про не проживання особи від 22.04.2024, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2011 року. Оскільки відповідач до теперішнього часу зареєстрована у зазначеній квартирі, позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних платежів та квартирної плати, тобто сплачує за осіб, які зареєстровані, але не проживають за вказаною адресою, вартість житлово-комунальних послуг, що призводить до матеріальних витрат. Відповідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, о випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року, справа № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року, справа № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналіз статей 71, 72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Доказів того, що позивач перешкоджала відповідачу проживати в даній квартирі суду не надано, з позовом про усунення перешкод в користуванні даної квартири відповідач не зверталась. Таким чином судом встановлено, що відповідач добровільно залишила житлове приміщення, тривалий час в ньому не мешкає, факт реєстрації відповідача у житловому приміщенні само по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні житловим приміщенням, наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження житлового приміщення за відповідачем, судом не встановлено. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно із ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved