Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 07 жовтня 2024 року Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі - КП ТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР) звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в сумі 54 623,29 гривні, а також, 3 028 гривень судового збору (а.с. 2-3). В обґрунтування позовних вимог КП ТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР зазначило, що вони здійснюють забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житла за адресою: [ADDRESS] , яке займає [PERSON] разом із сім`єю. Вказують, що відповідачі за надані позивачем послуги зобов`язані щомісячно вносити на його рахунок оплату за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Однак, передбачених зазначеними нормами обов`язків останні не виконують, внаслідок чого за період 01 червня 2018 року по 01 липня 2024 року заборгували підприємству 54 623,29 гривні: за послуги з централізованого опалення (за період з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2021 року), за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (за період з 01 грудня 2021 року 01 липня 2024 року). Згідно виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою здійснювалась проплата, яка свідчить про те, що термін позовної давності переривався. Щодо строку позовної давності, то вказують, що такий строк не пропущений на підставі пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яким було доповнено, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, з 01 грудня 2021 року у місті у відповідності до законодавства України вступили в дію нові договірні відносини між споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та надавачем послуг КП «ТМТКЕ». На даний момент чинним є публічний договір приєднання, який діє з 01 грудня 2021 року та оприлюднений на сайті КП ТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР. Нарахування за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, з постачання теплової енергії та гарячої води проводиться згідно тарифів, встановлених рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради; «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води» від 05 листопада 2018 року №827; від 01 грудня 2021 року №1105 та «Про встановлення тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води» від 28 вересня 2023 року №1165. Добровільно ліквідувати борг відповідачі відмовляються, а тому, сума боргу підлягає стягненню з них в примусовому порядку. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідачі [PERSON] , [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не скористалися. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у цій справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 25-26). Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою. Утім, суд враховує те, що представником позивача було подано заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також вказано про підтримання позовних вимог та відсутності заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №0600297972267, №0600297972658, в яких зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою», а також, оголошеннями про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до статті 128 ЦПК України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою (частина перша); судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята); у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2 частини сьомої); днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункти 1 - 4 частини восьмої). Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа № 760/25978/13-ц). Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як було заначено, представник позивача скористався вимогами зазначеної норми. Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа №361/8331/18). Відтак, суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. Як вбачається із довідки про осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , станом на 10 липня 2024 року за цією адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). 03 березня 2014 року між Тернопільським комунальним підприємством теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, присвоєний обліковий код споживача 534036, та підписаний сторонами (а.с. 15-18). Також, позивачем долучено скриншот із сайту КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР в якому міститься повідомлення для споживачів про те, що 01 грудня 2021 року вступають у дію типові публічні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води (а.с. 10). Відповідно до пункту 1 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 31 жовтня 2021 року, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України (а.с. 11-12). Згідно з пунктом 1 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 31 жовтня 2021 року, цей договір є публічним договором приєднання, що укладається з метою надання послуги з постачання гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України (а.с. 13-14). Протягом 2018 - 2023 років були складені акти про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період, зокрема, за адресою: [ADDRESS] , зокрема: 23 жовтня 2018 року, 29 жовтня 2019 року, 18 жовтня 2020 року, 13 жовтня 2021 року, 04 листопада 2022 року, 18 жовтня 2023 року (а.с. 5-7). 20 березня 2024 року позивачем КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР складено повідомлення №711/17/33, за адресою: [ADDRESS] , про наявність станом на 01 березня 2024 року заборгованості у розмірі 60 558,34 грн за послуги з централізованого теплопостачання та необхідність сплатити зазначену заборгованість протягом 15 днів (а.с. 9). Згідно виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води [PERSON] ( [ADDRESS] , особовий рахунок: [NUMBER] від 11 липня 2024 року, за період з 01 червня 2018 року по 01 липня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 54 623,29 грн (а.с. 8). З оборотної сальдової відомості по всьому періоду споживання відповідачами послуг позивача вбачається, що заборгованість виникла та накопичувалася за споживачами в період з червня 2018 року. З відповідачів здійснювали стягнення по оплаті за опалення на виконання рішення суду від 17 жовтня 2018 року та зараховано 7 300,71 гривень (а.с. 8а). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг з централізованого опалення, теплової енергії та постачання гарячої води, та регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189), Законом України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633-IV та іншими нормативно-правовими актами України. Стаття 1 Закону № 2189 визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (пункт 5). Так, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті 6 Закону № 2189). Відповідно до статей 7 та 8 Закону № 2189, виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 9 Закону № 2189, якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2189 індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із статтями 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року (справа №757/29813/17-ц). Суд виходить з того, що квартира відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку і підключена до єдиної мережі централізованого опалення, безперервну роботу і обслуговування якої забезпечує позивач. Ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі не зверталися. Факт отримання вказаних послуг відповідачами не спростований, докази того, що у квартирі відсутнє (відключене у встановленому порядку) централізоване опалення відсутні, за спожиті послуги відповідно до особового рахунку позивачем нараховувалась помісячна плата, однак, відповідачі їх оплату не здійснювали. Відповідно до статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію, та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року (справа №6-2951цс15), міститься правова позиція, в якій зазначено: «хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Схожий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року (справа №210/5796/16-ц), в якому встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Згідно загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що позивач здійснює забезпечення помешкання відповідачів теплопостачанням, у тому числі надавав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та послуги з постачання теплової енергії в період з 01 червня 2018 року по 01 липня 2024 року. Відповідачі не вносили оплату за спожиті послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 54 623,29 гривні, про що свідчить виписка з особового рахунку про заборгованість [PERSON] ( [ADDRESS] , особовий рахунок: [NUMBER] ) від 11 липня 2024 року за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. Відповідно до статті 514 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перши статті 543 ЦК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин будь-ким із відповідачів суду не надано. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Враховуючи вищенаведене, суд доходить до висновку про наявність порушення відповідачами прав позивача, ці порушення підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] солідарно в користь КП ТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та з постачання теплової енергії в сумі 54 623,29 гривні. Відповідно до частин першої та пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем КП ТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР були понесені судові витрати у сумі 3 028 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи Платіжною інструкцією №1808 від 05 серпня 2024 року (а.с. 1). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесенні останнім при зверненні до суду судові витрати у зазначеному розмірі з кожного окремо, в рівній частині. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Outcome: approved