Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

06 вересня 2024 року [PERSON] та [PERSON] , через свого представника, звернулися до суду із позовною заявою до Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області із вимогами про визнання права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачі згідно свідоцтва\~про право\~власності на\~квартиру (будинок)\~№ 00414\~від 14\~травня 1996\~року,\~яке видане\~Управлінням житлово-комунального\~господарства Вугледарської\~міської ради\~народних депутатів,\~на праві\~спільної сумісної\~власності є\~власниками квартири,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~яка складається\~з трьох\~кімнат,\~загальною площею\~ 62,95\~кв.\~м,\~житловою площею\~ 44,5\~кв.\~м.\~Вказано,\~що 28\~травня 2024\~року позивачі\~звернулася із\~заявою до\~державного реєстратора\~прав на\~нерухоме майно\~виконавчого комітету\~Білоцерківської сільської\~ради Миргородського\~району Полтавської\~області про\~реєстрацію права\~ власності\~на вищевказану\~квартиру.\~Однак,\~06\~червня 2024\~року державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Білоцерківської сільської\~ради Миргородського\~району Полтавської\~області [PERSON] \~було прийнято\~рішення №\~73513326\~про відмову\~в проведенні\~реєстраційних дій.\~Рішення мотивовано\~тим,\~що подані\~документи не\~дають змоги\~встановити набуття,\~зміну або\~припинення речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень,\~оскільки Вугледарська міська військова адміністрація Волноваського району Донецької області повідомила про відсутність в архівній справі документів, що містять відомості про зареєстровані права власності на паперових носіях інформації, які проводились КП БТІ до 1 січня 2013 року. Оскільки вказаним рішенням не визнається їхнє право власності на вищевказану квартиру, а іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру немає, позивачі вимушені звертатись з даним позовом у порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін (а. с. 16). Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року у справі здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін (а. с. 19). Позивачі та їх представник адвокат Смірнов С.І. у судове засідання не з`явилися, останній надав заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити (а. с. 32 та на звороті, 34 та на звороті). Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 36), в якій прохав суд вирішити справу на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247 ЦПК України ухвалив рішення. Судом встановлено, що позивачі на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № 00414 від 14 травня 1996 року, яке видано Управлінням житлово-комунального господарства Вугледарської міської ради народних депутатів, на праві спільної сумісної власності, є власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,95 кв. м. Відповідно до технічного паспорту на квартиру (будинок), який виданий Вугледарською міською радою народних депутатів (а. с. 9-10 та на звороті), квартира [ADDRESS] та складається з трьох кімнат, загальною площею 62,95 кв. м, житловою площею 44,5 кв. м. Позивач є внутрішньо переміщеною особою та у 2023 році виїхав з м. Вугледар Донецької області до с. Попова Полтавської області, згідно з довідкою від 04 грудня 2023 № 1605-7001935782 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6 на звороті). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 73513326 від 06 червня 2024 року Виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області [PERSON] було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, зокрема з тих підстав, що на запит державного реєстратора, щодо набуття суб`єктом права власності на нерухоме майно до 01 січня 2013 року, Вугледарська міська військова адміністрація Волноваського району Донецької області повідомила про відсутність архівної справи та документів, що містять відомості про зареєстровані права власності на паперових носіях інформації, які проводились КП БТІ до 1 січня 2023 року (а. с. 11 та на звороті). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, відповідно до ч. 1 ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до вимог ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, за приписами ст. 392 ЦК України,\~позов про\~визнання права\~власності може\~бути пред`явлено,\~по-перше,\~якщо особа\~є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачами у спорі про визнання права власності є власники - особа, які мають право власності на майно (тобто вже стали його власниками, а не намагаються ним стати через пред`явлення позову). Так, у роз`ясненнях, наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392\~ЦК вказано, що власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Крім того, приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, позивачі у позовній заяві наполягали на тому, що у них наявні оригінал свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № 00414 від 14 травня 1996 року, яке видано Управлінням житлово-комунального господарства Вугледарської міської ради народних депутатів, а також оригінал технічного паспорту на дану квартиру [ADDRESS] , але на підтвердження їх права власності на цю квартиру вони не можуть отримати відповідну інформацію на даний об`єкт нерухомого майна з Бюро технічної інвентаризації м. Вугледара. 06 червня 2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 73513326 у зв`язку з тим, що нею встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, зокрема те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: що в отриманих відповідях на запит державного реєстратора на нерухоме майно зазначено, що рішенням Вугледарської міської ради від 25 квітня 2014 року № 6/52-12 «Про припинення юридичної особи комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Вугледара шляхом приєднання до комунального підприємства «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської ради», правонаступником прав і обов`язків комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Вугледара було визначено комунальне підприємство «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської ради», до якого були передані матеріали технічної інвентаризації, інвентаризаційні книги, а також архівні справи. Згідно розпорядження начальника міської військової адміністрації від 14 листопада 2023 року № 124/200-23-д «Про тимчасове закріплення матеріалів технічної інвентаризації комунального підприємства Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської територіально громади», тимчасово, протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування, матеріали технічної інвентаризації та архівні справи комунального підприємства Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської територіальної громади» закріплені за Вугледарською міською військовою адміністрацією Волноваського району Донецької області. За наявними даними, евакуйованих матеріалів технічної інвентаризації комунального підприємства Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг «Вугледарської міської територіальної громади», Вугледарська міська військова адміністрація Волноваського району Донецької області повідомляє про відсутність архівної справи і документів щодо квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, вищевикладене, Вугледарська міська військова адміністрація не має можливості надати інформацію, стосовне реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , які виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року (а. с. 11 та на звороті). Таким чином, позивачі, маючи оригінали документів на право власності на квартиру, не можуть провести її державну реєстрацію, з тих підстав, що на теперішній час їх право власності на квартиру [ADDRESS] не визнається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим вони не можуть здійснити у державного реєстратора прав на нерухоме майно державну реєстрацію їх права власності на квартиру, що в свою чергу, позбавляє позивачів можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд або отримати компенсацію за пошкоджене чи знищене майно, а відтак, з метою захисту своїх прав на нерухоме майно та, з посиланням на статтю 392 ЦК України, останні вимушені звернутися до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на належну їм квартиру. З огляду на наведене, враховуючи те, що позивачі маючи оригінали документів на право власності на квартиру, не можуть провести її державну реєстрацію, що в свою чергу, позбавляє їх можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд або для отримання компенсації за пошкоджене чи знищене майно, зокрема з тих підстав, що на теперішній час їх право власності на квартиру [ADDRESS] не визнається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, а відтак вони не можуть здійснити у державного реєстратора прав на нерухоме майно державну реєстрацію їх права власності на дану квартиру, зважаючи на те, що позивачі в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ними права власності на нерухоме майно для захисту свого порушеного права не можуть, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, приймаючи до уваги прохання позивачів щодо покладення на них судових витрат, суд доходить висновку, що судові витрати по справі повинні бути покладені на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved