Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 27.05.2021 року він передав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 1900 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути у домовлений термін. На чисельні вимоги, щодо повернення суми боргу відповідач ігнорував та борг не повертав. Сума в розмірі\~ 19000 доларів США, еквівалентна 753918 грн. станом на 15.05.2024 р. за курсом НБУ, який складає 39,6799 грн. за 1 долар США. Зважаючи на вищевказане, позивач просив сягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 19 000 доларів США та суму судового збору. 29 травня 2024 р. відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26 вересня 2024 р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Беручи до уваги, що відповідач не з`явився в судове засідання, повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення по справі. В судовому засіданні позивач, [PERSON] підтримав зміст позовної заяви та зазначив, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернення грошових коштів, однак останній не реагував та не реагує на його вимоги. Зважаючи на вищевказане, позивач просив задовольнити позов. Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: З розписки від 27.05.2021 р. вбачається, що [PERSON] , зобов`язався повернути [PERSON] борг у розмірі 19000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США за вимогою. У випадку несвоєчасної сплати вищевказаної суми боргу, [PERSON] зобов`язався сплатити борг належним йому на праві власності майном. Згідно вимоги [PERSON] від 17.10.2024 р. спрямованої до [PERSON] від 17.10.2024 р. перший вимагає від останнього виконання взятих зобов`язань, а саме негайного повернення грошей у сумі 19 тисяч доларів США, або розрахуватися належним на праві власності майном, як те було обумовлено раніше. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику (ВПВС справа № 373/2054/16-ц, 16.01.19). Судом встановлено, що сторони уклали договір позики у встановленому законом порядку, за якими боржник вказав, що зобов`язується виплатити позивачу суму отриманих грошей у обговорений між сторонами термін, сторони, як доказ підтвердження склали розписку, в якій вказали кількість переданих у позику грошей позичальникові, строк виконання обов`язку позичальника повернути власнику таку суму, тобто укладений договір є дійсним та, в свою чергу, породжує між сторонами відповідні дійсні зобов`язальні правовідносини. Дослідивши обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає встановленим обов`язок відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 19000 доларів США відповідно до умов укладеного між ними договору та наслідків його невиконання, а позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 3, 11, 12, 15, 16, 202-204, 207, 526, 530, 610, 612, 1046-1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved