Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області суду з позовом про поділ майна подружжя, пояснивши, що 07 вересня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, за час шлюбу подружжя придбало житлового будинку, три земельні ділянки та транспортний засіб. 18 листопада 2019 року шлюб між сторонами було розірвано, проте домовленості щодо поділу спільного сумісного майна так досягнуто і не було. Тому позивач просить поділити вищезазначене майно, шляхом виплати їй компенсації ринкової вартості частки нерухомого майна та частки рухомого майна. Представник позивача адвокат Коляда В.В у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити. Надала пояснення щодо позовних вимог. Відповідач та його представник адвокат Логвінов С.С. у судовому засіданні позов не визнали, заперечувала проти його задоволення, посилаючись на відзив наявних в матеріалах справи. При цьому представником відповідача зазначено, що він не наполягає на позиції щодо статусу майна особистої власності відповідача, враховуючи існуючу юридичну практику. Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши докази, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 07 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, який зареєстровано у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №689, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.32). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року по справі №200/11572/19 шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12-15). У період перебування у шлюбі, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець О.О., зареєстровано в реєстрі за\~№ 1578 (а.с.16-18),\~на\~ім?я [PERSON] було придбано частину житлового будинку [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1000 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 1221411000:02:045:0742, яка відчужена разом з будинком. На земельній ділянці розташовано: житловий будинок - А шлакоблочний, обкладений цеглою, загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., господарські будівлі та споруди: сарай-літня кухня шлакоблочні - Б, гараж-баня цегляні - В, уборна цегляна - Г, колодязь залізобетонні кільця - К, огорожа металева, дерев?яна - 1-б, що також підтверджується копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 19-20). Встановлено, що разом із житловим будинком були придбані земельні ділянки. Згідно інформаційної довідки № 279101501 від 11.10.2021 р. земельної ділянки з кадастровим номером: 1221411000:02:045:0743, площею 0,1076 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, адреса: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] -Відповідачу, інша частина цієї ділянки- [PERSON] , на підставі укладеного договору купівлі-продажу № 1584 від 13.11.2015 р. посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Восковець О.О. (а.с.48-49). Згідно інформаційної довідки № 279102671 від 11.10.2021 р. земельна ділянка з кадастровим номером: 1221411000:02:045:0765, загальною площею 0, 0922 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянского господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності - [PERSON] на підставі укладеного договору купівлі-продажу №1587 від 13.11.2015 р. посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу\~Восковець\~О.О. (а.с.46-47). У період перебування у шлюбі, на ім?я [PERSON] було придбано вантажний фургон FORD TRANSIT номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , білого кольору, об?єм двигуна 2193 куб.см., 2013 року випуску. Автомобіль зареєстровано за відповідачем 15.11.2016 року, що посвідчується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] (а.с.21-22). Таким чином, судом встановлено, що все рухоме та нерухоме майно було придбано та зареєстровано за відповідачем у період перебування сторін у шлюбі, що є доказом того, що вищезазначене спірне майно є об`єктом спільної власності подружжя, а тому підлягає розподілу між ними. Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжям не досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18) наступний правовий висновок. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Верховний Суд зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). До аналогічних правових висновків прийшов Верховний Суд й у своїй постанові від 09 липня 2021 року у справі № 161/8116/19 (провадження № 61-22259св19). Таким чином половина часток житлового будинку, земельних ділянок, а також половина транспортного засобу належить [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Відповідно до позовної заяви, позивачка не претендує на те, щоб спірне майно залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дає згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності від відповідача, оскільки він є власником нерухомого майна та володільцем транспортного засобу. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.02.2022 року у цивільній справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) склала наступний правовий висновок: «Оскільки річ є неподільною, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Тому апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні цієї вимоги, хоч і з інших мотивів». Крім того, у цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «…у разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Тому хибним є висновок апеляційного суду про те, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар, суперечитиме принципу пропорційності та порушуватиме баланс приватних інтересів. За обставин цієї справи дисбаланс останніх виник якраз унаслідок того, що апеляційний суд відмовив у задоволенні вимог про виділення автомобіля у власність відповідача та стягнення з останнього на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на це майно. Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок апеляційного суду про те, що таке стягнення призведе до порушення права відповідача на мирне володіння його майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції), зокрема внаслідок нібито примусового набуття права власності на автомобіль і відсутності згоди на виплату компенсації позивачці. Відповідач є власником цієї речі як такої, яку він придбав разом із позивачкою у шлюбі, тобто у спільну сумісну власність. Тому не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд». Під час розгляду справи було проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу згідно висновку якої, ринкова вартість спірного транспортного засобу - вантажний фургон FORD TRANSIT номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , білого кольору, об?єм двигуна 2193 куб.см., 2013 року випуску складає 454\~459, 54 грн.(т.2 а.с. 2-35). Також було проведено судову оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу згідно висновку якої, ринкова вартість частини спірного нерухомого майна складає: -житловий будинок [ADDRESS] та складається з: житлового будинку - А шлакоблочний, обкладений цеглою, загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., господарських будівель та споруд: сарай-літня кухня шлакоблочні - Б, гараж-баня цегляні - В, уборна цегляна - Г, колодязь залізобетонні кільця - К, огорожа металева, дерев?яна - 1-б, - 179 310,50 грн. (сто сімдесят дев?ять тисяч триста десять гривень 50 коп.) -земельна ділянка площею 0,1000 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 1221411000:02:045:0742 - 75 750,00 грн. (сімдесят п?ять тисяч сімсот п?ятдесят гривень 00 копійок).; -земельна ділянка площею 0,1076 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1221411000:02:045:0743 - 101 871,00 грн. (сто одна тисяча вісімсот сімдесят одна гривня 00 копійок)., -земельна ділянка площею 0,0922 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер - 1221411000:02:045:0765 - 79 356,00 грн. (сімдесят дев?ять тисяч триста п?ятдесят шість гривень 00 копійок). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплатити позивачу ринкову вартість частини житлового будинку у розмірі 179 310,50 грн., частини земельної ділянки за кадастровим номером 1221411000:02:045:0742 у розмірі 75 750,00 грн., частини земельної ділянки за кадастровим номером 1221411000:02:045:0743 у розмірі 101 871,00 грн., частини земельної ділянки за кадастровим номером 1221411000:02:045:0765 у розмірі 79 356,00 грн. та ринкову вартість частини транспортного засобу у розмірі 227 229, 77 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог [PERSON] , повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України стороні, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 6\~810, 00 грн.

Outcome: approved