Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 204 104,50 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [PERSON] , працював на посаді слюсаря-сантехніка 2 розряду цеху №97. Звільнений 24.06.2024 року на підставі наказу №448вк від 24 червня 2024 року за ст.38 ч.3 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиплатою заробітної плати. Згідно ст.115 КЗпП України відповідач зобов`язаний регулярно виплачувати заробітну плату, проте в цій частині відповідачем закон порушувався. За період роботи позивача на підприємстві виникла заборгованість по заробітній платі на загальну суму 204104,50 грн. що підтверджується повідомленням яке видане позивачу роботодавцем в день звільнення. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше позивач надав заяву відповідно до якої просив розгляд справи здійснюватися за його відсутністю, із сумою заборгованості по заробітній платі запропонованої відповідачем у розмірі 201\~611,00 грн., згідно довідки від 11 листопада 2024 року вих. №97/41 погоджується. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», що підтверджується копією трудової книжки. Згідно наказу від 24.06.2024 року №448-вк звільнено [PERSON] слюсаря-сантехніка 6 розряду цеху №97, за власним бажанням з 24.06.2024 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами же ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, починаючи з травня 2021 року відповідач не виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату, яка за період травень 2021 року по липень 2024 року складає 201 611,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача про заборгованість з виплати заробітної плати перед працівником. У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вказані вище висновки Верховного Суду України повністю узгоджуються з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, згідно якого особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Разом з тим, з довідки про заборгованість по заробітній платі вбачається, що сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій позивачу заробітній платі вказана без відрахування податків та відрахувань, передбачених законом та становить 201 611,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача №97/41 від 11 листопада 2024 року. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 201 611 грн. 00 коп. (розмір заробітної плати вказаний з урахуванням вже утриманого податку з доходів й інших обов`язкових платежів). При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, на користь держави слідує стягнути судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного,

Outcome: approved