Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Піпко А.М., звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що між сторонами 09.01.1993 відділом записів актів цивільного стану виконкому Вінницької міської ради зареєстровано шлюб між [PERSON] , після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] про що зроблено актовий запис № 93. В період шлюбу 27.02.2001 [PERSON] придбав у спільну сумісну власність об`єкт нерухомого майна, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується біржовим контрактом № 300 від 27.02.2001 та довідкою КП «ВООБТІ» № 80 від 18.11.2021. Дані обставини також підтверджують матеріали інвентаризаційних справ № 1538, № 157 на об`єкти нерухомого майна за вказаною адресою. Позивач вважає, що спірне мано є спільним майном подружжя, оскільки було придбано у період перебування сторін у шлюбі, а відтак підлягає розподілу шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності по 1/2 реальної частки об`єкта нерухомого майна, який розташований по [ADDRESS] , нині - по [ADDRESS] , що включає: -автогараж літ. «А» площею 399,3 кв. м.; -автозаправка літ. «В» площею 8,2 кв. м.; -частина столярного цеху літ. «Д» площею 238,0 кв. м.; -частина пилорами літ «Ж» площею 167,3 кв. м.; -гараж літ «К» площею 349,8 кв. м.; -механічна майстерня літ «Л» площею 285,6 кв. м.; -естакада літ. «М», -загальною площею 1448,2 кв. м. Позивач, враховуючи ту обставину, що між нею та відповідачем виникли спірні правовідносини з приводу поділу спільного майна подружжя, змушена була звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 25.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в справі, роз`яснено учасникам справи право на подання заяв по суті спору. На підставі ухвали суду від 29.06.2023 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] . Ухвалою суду від 06.12.2023 року провадження по цивільній справі №\~127/6665/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про поділ майна подружжя зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 4801/15/23 за заявою [PERSON] про скасування рішення третейського суду за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006 року. Ухвалою Вінницького апеляційного суду у справі № 4801/15/23 від 05.10.2023 року, що додаю, постановлено заяву [PERSON] від імені якої діє адвокат Піпко Андрій Миколайович, про скасування рішення третейського суду за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006 року (рішення без номера) задоволено. Рішення третейського суду за головуванням третейського судді Мельника В`ячеслава Олександровича від 28.04.2006 (рішення без зазначення номера), що знаходився за адресою: [ADDRESS] , яке прийняте на підставі угоди про передачу розгляду спору до третейського суду, укладеної між громадянами України [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу № б/н від 07.04.2006 дійсним та визнання права власності на придбану за даним договором 29/100 частки нерухомого майна, що знаходиться [ADDRESS] , нині по [ADDRESS] , скасовано. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у справі № 4801/15/23 від 11.04.2024 року, що додаю, постановлено апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити частково, ухвалу Вінницького апеляційного суду змінено, із викладенням її мотивувальної частини у редакції цієї постанови. За клопотанням представника позивача [PERSON] адвоката Піпко А.М. провадження у справі, яке було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 4801/15/23 поновлено на підставі ухвали від 23.04.2024. Представником позивача [PERSON] адвокатом Піпко А.М. 26.08.2024 року подано до суду заяву про уточнення на виправлення граматичних помилок, а саме викладено прохальну частину позовних вимог без помилок і у відповідності до правовстановлюючих документів, а саме в частині зазначення об`єкта нерухомого майна, який розташований по [ADDRESS] , нині - по [ADDRESS] , що включає: -автогараж літ. «А» площею 399,3 кв. м.; -автозаправка літ. «В» площею 8,2 кв. м.; -частина столярного цеху літ. «Д» площею 238,0 кв. м.; -частина пилорами літ «Ж» площею 167,3 кв. м.; -гараж літ «К» площею 349,8 кв. м.; -механічна майстерня літ «Л» площею 285,6 кв. м.; -естакада літ. «М», -загальною площею 1448,2 кв. м. На підставі ухвали суду від 15.07.2024 року з урахуванням того, що судом встановлено ряд невідповідносте та сумнівів можливість виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди на стадії реєстрації права спільної часткової власності, оскільки сторони бажають визнати за кожним із них право спільної часткової власності по 1/2 реальної частки об`єкта нерухомого майна, у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди між сторонами у справ відмовлено та підготовче провадження у цивільній справі закрито із призначенням справи до судового розгляду по суті. 26.08.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Слободянюка М.М., до початку розгляду справи по суті на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог заявлених позивачем, а тому просив суд врахувати вказану заяву про ухваленні рішення суду. В ході судового розгляду також було допитано спеціаліста Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Березюк С.Я., яка надала пояснила суду те, що придбане відповідачем в період шлюбу 27.02.2001 року на підставі біржового контракту №300 від 27.02.2001 року та відповідно зареєстровано в КП «ВООБТІ» згідно довідки №80 від 18.11.2001 року, на той час вважалося, як правомірним вчиненням дій щодо набуття у власність нерухомого майна. На даний час внести відомості до Єдиного державного реєстру права власності на нерухоме майно про спірне майно не можливо, оскільки з 2013 року запрацював державний реєстр права власності на нерухоме майно, а тому на даний час спірне майно набуте відповідачем за біржовим контрактом належним чином не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і для здійснення такої реєстрації необхідно виготовлення нового технічного паспорту нерухомого майна (споруд нежитлового призначення) і відповідно до передбаченої чинним законодавством України процедури здійснювати його реєстрацію. Крім того, спеціаліст пояснила, що підтвердження належності на вказаного нерухомого майна відповідачу є біржовий контракт №300 від 27.02.2001 року та відповідно який зареєстровано в КП «ВООБТІ» згідно довідки №80 від 18.11.2001 року. В судовому засіданні представник позивача адвокат Піпко А.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з мотивів, що викладені у позові та додаткових поясненнях і уточненнях до нього. Відповідача [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв, клопотань та заперечень від нього на адресу суду не надійшло. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши у судовому засіданні матеріали та обставини справи, надані докази стороною позивача та відповідача, допитавши спеціаліста, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що між сторонами по справі 09.01.1993 відділом записів актів цивільного стану виконкому Вінницької міської ради зареєстровано шлюб між [PERSON] , після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] про що зроблено актовий запис № 93. В період шлюбу 27.02.2001 [PERSON] придбав у спільну сумісну власність об`єкт нерухомого майна, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується біржовим контрактом № 300 від 27.02.2001 та довідкою КП «ВООБТІ» № 80 від 18.11.2021. Дані обставини також підтверджують матеріали інвентаризаційних справ № 1538, № 157 на об`єкти нерухомого майна за вказаною адресою. Судом встановлено, що спірне мано є спільним майном подружжя, оскільки було придбано у період перебування сторін у шлюбі, а відтак підлягає розподілу шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності по 1/2 реальної частки об`єкта нерухомого майна, який розташований по [ADDRESS] , нині - по [ADDRESS] , що включає: -автогараж літ. «А» площею 399,3 кв. м.; -автозаправка літ. «В» площею 8,2 кв. м.; -частина столярного цеху літ. «Д» площею 238,0 кв. м.; -частина пилорами літ «Ж» площею 167,3 кв. м.; -гараж літ «К» площею 349,8 кв. м.; -механічна майстерня літ «Л» площею 285,6 кв. м.; -естакада літ. «М», -загальною площею 1448,2 кв. м. Отже, судом встановлено, що майно відповідачем було придбано у період перебування заявника та відповідача у шлюбі, а саме 27 лютого 2001 року. Положеннями\~Кодексу про шлюб та сім`ю\~України, що діяв до 01 січня 2004 року та був чинний на час придбання подружжям спірного майна, визначалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю (частина 1 статті 22). В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнавались рівними (частина 1 статті 28). Статтею 16\~Закону України «Про власність», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і\~Кодексом про шлюб та сім`ю\~України. Конструкція вказаних норм права свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63\~СК України). Відповідно до частин першої-третьої\~статті 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу\~України та ЦК України зокрема, в частині виникнення та поділу спільної сумісної власності подружжя, здійснення подружжям права на спільне майно, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з частиною першою статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~Цивільного кодексу\~України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 3ст.368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Обставина, що спірна квартира придбана сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, в ході судового розгляду постійно наголошувалась стороною позивача, відповідач позов визнав, на спростування презумпції спільності права власності подружжя на спірну квартиру жодних доказів суду не представив. Обставина, що 27.02.2001 [PERSON] придбав у спільну сумісну власність об`єкт нерухомого майна, який розташований по [ADDRESS] , підтверджується біржовим контрактом № 300 від 27.02.2001 та довідкою КП «ВООБТІ» № 80 від 18.11.2021. Дані обставини також підтверджують матеріали інвентаризаційних справ № 1538, № 157 на об`єкти нерухомого майна за вказаною адресою, і те, що вказаний біржовий контракт укладався в інтересах сім`ї сторонами не заперечується. Норма частини третьої статті 61\~СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Зазначена позиція наведена в постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 295/8319/18. Таким чином на об`єкт нерухомості спірну квартиру поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя та за встановлених фактичних обставин, суд встановив правові підстави для визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на викладене позов підлягає до задоволення, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності по 1/2 реальної частки об`єкта нерухомого майна, який розташований по [ADDRESS] , нині - по [ADDRESS] , що включає: -автогараж літ. «А» площею 399,3 кв. м.; -автозаправка літ. «В» площею 8,2 кв. м.; -частина столярного цеху літ. «Д» площею 238,0 кв. м.; -частина пилорами літ «Ж» площею 167,3 кв. м.; -гараж літ «К» площею 349,8 кв. м.; -механічна майстерня літ «Л» площею 285,6 кв. м.; -естакада літ. «М», -загальною площею 1448,2 кв. м. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, позивачу слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Решту судового збору (50%) слід стягнути з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved