Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Вимоги позову мотивовано тим, що 01 грудня 2020 року, між сторонами було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] , позичив відповідачу грошові кошти в сумі 82\~000 грн., строком до 01 лютого 2023 року, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 3,5% місячних від суми позики. Станом на день подання позовної заяви, відповідачем борг виконано не було, а тому, просить суд стягнути на його користь 242\~281,51 грн. Представником позивача було подано клопотання про здійснення розгляду без його участі та без участі позивача. Проти ухвалення додаткового рішення не заперечили. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку загального провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження, примірник позову разом з додатками у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка була повернута до суду, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне. Судом було встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи договору позики від 01 грудня 2020 року, [PERSON] , передав у власність [PERSON] , грошові кошти в розмірі 82\~000 грн., а другий зобов`язувався повернути суму позики в строк до 01 лютого 2023 року. Сторони домовилися, що за користування грошовими коштами позичальник має сплатити щомісячно відсотки в розмірі 3,5% від суми позики. Вказане також стверджується розпискою, згідно якої [PERSON] , отримано від [PERSON] , грошові кошти в розмірі 82\~000 грн., за користування якими він зобов`язується щомісячно сплачувати відсотки в розмірі 3,5% від суми позичених коштів. Крім того, в матеріалах справи міститься розписка від 20 грудня 2021 року, згідно якої [PERSON] , отримав у борг від [PERSON] , грошові кошти в розмірі 37\~000 грн., які зобов`язувався повернути 20 березня 2023 року, з відсотковою ставкою за користування коштами в розмірі 3,5% від суми. У випадку прострочення, зобов`язувався повернути вказану суму з відсотками, за весь період прострочення. Як вбачається з скріншоту листування 13 січня 2022 року о 16:01 [PERSON] , було перераховано на рахунок [PERSON] , грошові кошти в розмірі 2884,42 грн. 25 травня 2022 року о 14:03 [PERSON] , було перераховано на рахунок [PERSON] , грошові кошти в розмірі 3015,08 грн. Згідно наявного в матеріалах справи підсумку розрахунку, станом на 20 серпня 2024 року загальна сума вимог становить 175\~729,96 грн., та складається з заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 82\~000 грн., майнового відшкодування та санкцій в розмірі 93729,96 грн. Крім того, в матеріалах справи наявний також підсумок розрахунку за суму боргу в розмірі 37000 грн., згідно якої станом на 13 січня 2022 року загальна сума вимог становить 38\~021,81 грн., та складається з заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 37\~000 грн., майнового відшкодування та санкцій в розмірі 1021,81 грн. Позивачем також надано підсумок розрахунку по заборгованості в розмірі 31100,50 грн., згідно якої станом на 20 серпня 2024 року загальна сума вимог становить 60\~387,17 грн., та складається з заборгованості за зобов`язаннями в розмірі 31100,50 грн., майнового відшкодування та санкцій в розмірі 29287,67 грн. Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що заборгованість відповідачем була погашена. Щодо витрат\~на правову\~допомогу в\~розмірі 15\~000\~грн.,\~суд зазначає\~наступне. Так, між адвокатом Братівник І.В., та [PERSON] , укладено договір про надання правової допомоги. Згідно акту виконаних робіт від 07 серпня 2024 року, позивачу було надано такі послуги: ознайомлення, детальне вивчення та аналіз проблеми клієнта, юридичної консультації на суму 3\~000 грн., підготовку процесуальних документів на суму 8\~000 грн., процесуальний супровід справи на суму 4\~000 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №24 від 07 серпня 2024 року, [PERSON] , сплачено 15\~000 грн., за надання правової допомоги. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved