Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини за померлим [PERSON] , а саме станом на [INFO] . Свою заяву мотивує тим, що [INFO] помер її рідний дядько [PERSON] , який ще за життя фактично успадкував від своєї матері (водночас її бабусі) [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 2123283600:01:001:0013, площею 0,7862 га в с. Сімер ур. «Під Брановою», однак правовстановлюючого документа на таку не отримав. Також він являвся головою дворогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Дядько власної сім`ї не мав та був одинокий, а в останні роки свого життя почав часто хворіти та потребував догляду. Відтак, з 2016 року вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] фактично переїхала проживати до [PERSON] . В цьому будинку у неї народилася молодша донька [PERSON] . Змоги зареєструвати своє місце проживання у [ADDRESS] , у них не було, так як право власності на будинок оформлене не було. У цьому будинку вона проживає і по сьогоднішній день разом зі своїми чоловіком та дітьми. Відтак після смерті дядька вона не подала заяву до нотаріальної контори, так як була переконана, що спадщину за покійним [PERSON] прийняла по факту постійного проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини. Згідно витягу про осіб, місце проживання яких зареєстровано в період з 21 лютого 1990 року по 15 травня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] (помер) та [PERSON] (померла). Водночас, згідно довідки Сімерського старостинського округу № 81/06-21 від 21 жовтня 2024 року, вона дійсно проводила поховання свого рідного дядька [PERSON] , який помер [INFO] , та постійно проживала разом з таким на момент його смерті за адресою: [ADDRESS] без зміни реєстрації свого місця проживання. Так як з 2016 року постійно проживала разом зі своїм дядьком на час відкриття спадщини, тому була переконана, що прийняла таку у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У жовтні 2024 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом вона звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу, яка своїм листом повідомила, що оскільки факт постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини не підтверджено, то на підставі ст. 1272 ЦК України вона вважається такою, що не прийняла спадщину за померлим дядьком. Оскільки встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на день його смерті має для неї юридичне значення та встановлюється з метою реалізації нею, як спадкоємцем, права на отримання спадку, тому просить заяву задовольнити. У судове засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала суду клопотання про проведення розгляду справи без їх участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити.\~ Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як заінтересованої особи у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та подані учасниками заяви, суд прийшов до такого висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Суд встановив, що [INFO] у селі Сімер Ужгородського району Закарпатської області у віці [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 27 травня 2022 року Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 181 (а. с. 14). Як вбачається з наданих 21 жовтня 2024 року адміністратором відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області Витягів за № 632/14-11 та № 633/14-11 про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано у періоди з 18 серпня 1998 року по 14 листопада 2021 року та з 21 лютого 1990 року по 15 травня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , протягом вказаних періодів за цією адресою буди зареєстровані тільки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у віці 81 року у селі Сімер Ужгородського району Закарпатської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 10 грудня 2021 року Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 545 (а. с. 16, 18, 19). Як видно з повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Резванової І.Д. від 23 жовтня 2024 року за №56/01-16, заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після спливу шестимісячного строку, за померлим [INFO] [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,7883 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, село Сімер, урочище «Під Брановою», кадастровий номер 2123283600:01:001:0013, оскільки за Даними Спадкового реєстру, спадкова справа за померлим не заведена та відсутня довідка відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця був зареєстрований разом із цим спадкодавцем (а. с. 23).\~ Проте заявник [PERSON] , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначає, що будучи зареєстрованою у [ADDRESS] , з 2016 року фактично проживала з [PERSON] однією сім`єю до моменту його смерті, оскільки покійний власної сім`ї не мав та був одиноким, в останні роки життя часто хворів та потребував догляду. Як видно з копії паспорта громадянина України [PERSON] та наданого адміністратором відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області Витягу за № 608/14-11 про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано у період з 18 серпня 1998 року по 10 червня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , така дійсно з 01 березня 2007 року по теперішній\~ час зареєстрована за вищевказаною адресою (а. с. 7, 20). Згідно довідки № 81/06-21, виданої 21 жовтня 2024 року старостою Сімерського старостинського округу, дійсно [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у [ADDRESS] , проводила поховання свого рідного дядька [PERSON] , який помер [INFO] , та постійно проживала разом з таким на момент його смерті за адресою: [ADDRESS] без зміни реєстрації свого місця проживання (а. с. 17).\~ Одночасно як видно з Акту про фактичне проживання громадян від 21 жовтня 2024 року, [PERSON] , 1990 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дійсно з 2016 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 21).\~ У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких за виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відтак суд, дослідивши зібрані в справі докази вважає, що факт постійного проживання заявника [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за таким за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved