Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» (надалі також - позивач або ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП») звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] з позовними вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача: -суми заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 11 126,71 гривень. В подальшому [PERSON] був замінений на належного відповідача [PERSON] (надалі також - відповідач). 1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 01.11.2020 між ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП», як Управителем та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , в особі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які діють на підставі рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку від 24.10.2020 було укладено Договір б\\н про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до умов Договору Управитель зобов`язався надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком за вказаною адресою, а співвласники зобов`язалися оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач свої зобов`язання як власник квартири з утримання нерухомого майна не виконує, в зв`язку з чим ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» вимушене звернутись до суду. Відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви та/або клопотання учасників справи 21.08.2024 від позивача надійшла заява про заміну неналежного відповідача, а саме позивач просив замінити [PERSON] на належного відповідача [PERSON] , який набув у власність квартиру [ADDRESS] на підставі Договору купівлі - продажу від 18.09.2020. Від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на правничу допомогу. 3. Інші процесуальні дії у справі Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2024 головуючим суддею у справі визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєва С.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01.08.2024 відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Про розгляд справи позивач та відповідач повідомлялися належним чином, у спосіб, передбачений статтями 128, 130 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу неодноразово направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-коди Укрпошти: 06 002 8816 5685 та 06 002 9442 4455) на відому адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 4. Фактичні обставини, встановлені Судом ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» є суб`єктом господарської діяльності, що спеціалізується та здійснює діяльність із надання житлово-комунальних послуг. 01.11.2020 між ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП», як Управителем та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , в особі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які діють на підставі рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку від 24.10.2020 було укладено Договір б\\н про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до пункту 10 вказаного Договору від 01.11.2020 ціна послуги з управління будинком становить 109 087,37 гривень на місяць та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 84 874,33 гривень на місяць та винагороду управителю в розмірі 24 213,04 гривень на місяць відповідно до кошторису витрат на управління будинком та прибудинковою територією. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки: 390144483, дата формування 08.08.2024) та копією Договору купівлі - купівлі продажу вказаної квартири від 18.09.2020. Від [PERSON] жодних повідомлень щодо надання неналежної послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі, неналежної якості не надходило. Крім того, від [PERSON] жодних звернень до позивача з відповідними заявами та документами, які могли б підтверджувати відсутність споживачів у спірний період у житловому приміщенні, також не надходило. Позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг, натомість відповідачем зобов`язання по своєчасному внесенню плати належним чином не виконуються, внаслідок чого станом на дату подання позову виникла заборгованість за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 у розмірі 11 099,31 гривень. 5. Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд Частиною першою статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини пов`язані із наданням житлово-комунальних послуг. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін і тарифів на них. Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. В розрізі даного спору зобов`язання відповідача оплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території урегульовано договірним зобов`язанням на підставі узгоджених договором дій постачальника і споживача послуг. Суд встановив, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань щодо оплати послуг з управління будинком у власника квартири [ADDRESS] виникла заборгованість, за період з 01.11.2021 по 31.03.2024, розмір якої становить 11 099,31 гривень. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спожиті послуги в період з 01.11.2021 по 31.03.2024 є правильним, відповідач свого розрахунку або доказів сплати заборгованості до суду не надав. Позивач заявив вимогу про стягнення із відповідача всієї суми заборгованості у розмірі 11 099,31 гривень. Водночас суд встановив, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки: 390144483, дата формування 08.08.2024) та копією Договору купівлі - купівлі продажу вказаної квартири від 18.09.2020. Відповідно до положень статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно пункту 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, виходячи із вищевказаних положень та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП» про стягнення з [PERSON] заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 11 099,31 гривень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Окрім того позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 23,23 гривні та 3% річних у розмірі 4,17 гривні. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що інфляційні втрати та 3% річних нараховані за період з листопада 2021 року по січень 2022 року, що відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 390 від 21.04.2023 та № 1405 від 29.12.2023. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає його арифметично вірним та обґрунтованим у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення інфляційні втрати у розмірі 23,23 гривні та 3% річних у розмірі 4,17 гривні. 6. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати документально підтверджено копією платіжної інструкції №6726227232 від 15.07.2024 згідно якої позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень. Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги у повному обсязі до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд враховує, що відповідно до частин першої та третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позову міститься вимога про стягнення з відповідача 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи позивачем долучено: - копію Договору про надання правової допомоги №30-06/2023 від 30.06.2023 укладеного між Адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ» та ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС ГРУП»; - Акт №3 від 10.07.2024 приймання-передачі наданої правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №30-06/2023 від 30.06.2023; - копію Свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю Ушакевич Марини Петрівни серія КВ №6416. Згідно частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Як зазначалось вище, 30.06.2023 між Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» та позивачем ТОВ «Житло-Сервіс Груп» укладений Договорів про надання правової допомоги №30-06/2023. Суд звертає увагу, що стороною позивача не надано достовірних доказів, що адвокат Ушакевич М.П. входить до складу учасників АО «Правовий діалог». Отже, позивачем не надано суду доказів понесення витрат з приводу надання правничих послуг саме адвокатом Ушакевич М.П., як це передбачено статтею 137 ЦПК України. За таких обставин не вбачається підстав для стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved