Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн., що була спричинена йому внаслідок кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, вчиненого 22.04.2022 [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що 22.04.2022, близько 20-00 год., [PERSON] під час комендантської години перебував поблизу буд. [ADDRESS] та не відреагував на його зауваження щодо порушення комендантської години, при цьому висловлювався на його адресу нецензурною лайкою. У продовження протиправних дій, [PERSON] , неочікувано завдав йому удар кулаком в обличчя, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синців на нижній щелепі зліва на рівні 3-5 зубів (3?2 см), які згідно висновку експерта №12-14/67-Л3/22 від 01.06.2022 є легкими тілесними ушкодженнями. Вказаними неправомірними діями відповідача [PERSON] , позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки він зазнав фізичного болю, було завдано тілесних ушкоджень з порушенням нормального способу життя, який виразився у постійному негативному емоційному стані, психічними стражданнями внаслідок тривалої болі в області щелепи, порушення процесу харчування, сну, а також він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування, неодноразово звертався до свого сімейного лікаря, проходив обстеження. Цими діями йому також завдано моральної шкоди, яка виразилась у психологічному навантаженні та тривалому хронічному стресові. Завдану йому моральну шкоду він оцінюю у 50000 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15.07.2024 кримінальне провадження відносно [PERSON] за його обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, було закрито, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просив винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов, не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15.07.2024 по справі №199/3609/22 було задоволено клопотання захисника Яструба О.П. про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України. [PERSON] , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022221110000197 від 23.04.2022 закрито. У відповідності до обвинувального акта слідує, що 22.04.2022 близько 20-00 год. [PERSON] перебував поблизу будинку буд. [ADDRESS] , перебуваючи за вищевказаною адресою, між [PERSON] та [PERSON] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відбулась сварка, в ході якої у [PERSON] виник умисел на несення тілесних ушкоджень [PERSON] . Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс правою рукою один удар [PERSON] в ліву частину підборіддя, чим спричинив потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синців на нижній щелепі зліва на рівні 3-5 зубів (3х2 см), які є легкими тілесними ушкодженнями. Дії обвинуваченого [PERSON] кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.125 КК України, як такі, що виразилися у нанесені легких тілесних ушкоджень. Згідно протоколу дослідження КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» відділення ультразвукової діагностики від 28.06.2022, у [PERSON] маються ущільнення стулок МК, пролабування мітрального клапану 1 ступеню з мітральною регургітацією 1 ступеню. Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня-центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» поліклінічне відділення від 28.06.2022, у [PERSON] встановлено діагноз «Діспластична кардіопатія». Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.08.2024, [PERSON] 25.04.2022, 24.06.2022 звертався за медичною допомогою, останньому було встановлено діагноз «Диспластична кардіопатія». Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини 1, абзацу 2 частини 3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно вимог статті 1177 ЦК України, шкода, завдана особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до роз`яснень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» (з наступними змінами та доповненнями), шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Суд бере до уваги, що вчинення кримінального правопорушення, як зазначає позивач, відбулося під час комендантської години, де відповідач перебував поблизу буд. [ADDRESS] та не відреагував на його позивача зауваження щодо порушення комендантської години, при цьому враховує, що позивач сам порушував комендантську годину та фактично конфлікт між позивачем та відповідачем, виник на цій підставі. Також суд враховує, що відповідальність за порушення комендантської години у чинному законодавстві відсутня, а вимога сторонньої особи (позивача) для пересічного громадянина (відповідача) про вчинення певних дій була необґрунтованою. Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданої відповідачем шкоди, ступінь тілесних ушкоджень, згідно ухвали суду, що тілесні ушкодження завдані позивачу відносяться до легких, тому суд виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди. Визначаючи саме такий розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходив з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення, а не про покарання відповідача за його неправомірні дії, що не відповідало б завданням та засадам цивільного судочинства, визначеним статтею 2 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов слід задовольнити частково. Ухвалою від 27.08.2024 позивача було звільнено від сплати судового збору, при зверненні до суду з даним позовом. Зважаючи на викладене, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягають стягненню 121,12 грн. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Outcome: partial