Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Островська О.Н. звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проживає у квартирі [ADDRESS] з 2011 року. У цій же квартирі має зареєстроване місце проживання, проте не проживає з 2011 року відповідач [PERSON] , [INFO] . Зокрема, з 2011 року по березень 2015 року відповідач проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а з 2015 року проживає за межами України. Позивач вказує, що відповідач без поважних причин більше шести місяців, не проживає у квартирі [ADDRESS] , у ній відсутні його особисті речі, він не бере участі в утриманні квартири, а також не бере участі в оплаті комунальних послуг та не цікавиться цією кватирою. При цьому, будь яких перешкод у проживанні та користуванні квартирою він відповідачу не чинить. Поряд з цим, реєстрація відповідача за адресою [ADDRESS] , перешкоджає йому оформити субсидії по сплаті комунальних послуг, що створює для нього надмірний матеріальний тягар, оскільки він є особою з інвалідністю ІІІ групи та отримує невелику пенсію. На підставі\~викладеного просить\~визнати [PERSON] ,\~ [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.07.2024 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.09.2024, зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати інформацію щодо перетину кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , у період з 01.03.2015 по день надання інформації за вказаною ухвалою (у випадку не можливості надання інформації за вказаний період, надати за максимально можливий період у вказаному проміжку часу). Протокольною ухвалою суду від 09.10.2024 постановленою у судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Островська Л.Н. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повісток про виклик до суду, які повернулись на адресу суду із відміткою про відсутність адресата. Крім того судом додатково вживались заходи повідомлення відповідача [PERSON] через офіційний веб-сайті судової влади України, шляхом розміщення оголошення про виклик останнього до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст.\~280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. Суд зауважує, що 17.09.2024 судом зареєстровано заяву відповідача [PERSON] , яка надійшла на електронну адресу суду, у якій останній зазначив, що він не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2011 року по даний час та просить розглядати справу за позовом [PERSON] без його участі, при вирішенні справи покладається на думку суду. Поряд з цим, за змістом ч. 2 ст. 183 ЦПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Так, заява відповідача [PERSON] надіслала на офіційну адресу електронної пошти Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, проте заява не містить кваліфікованого електронного підпису відповідача [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак суд не враховує вказану заяву при ухваленні рішення у даній справі, оскільки така не підписана особою, яка її подала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача [PERSON] та вона його знає з дитинства, а товаришують вони 11 років. Зазначила, що позивач [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] разом із своєю мамою, однак остання 4 роки тому померла, відтак з того часу [PERSON] проживає за вказаною адресою сам. Зі слів матері позивача їй відомо, що у цій квартирі також колись проживав її племінник, проте він давно виїхав за кордон. Зауважила, що вона два рази на тиждень відвідує місце проживання [PERSON] , так як допомагає йому годувати котів та жодного разу не бачила у кватирі нікого окрім [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що позивач [PERSON] є її сусідом та вони тривалий час товаришують. Вказала, що постійно ходить у гості до [PERSON] та їй відомо, що останній проживає сам. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 04.04.2024 у справі № 607/12126/22, з урахуванням ухвали Тернопільського апеляційного суду від 18.04.2024 про виправлення описки, апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Островської Олесі Нектаріївни, задоволено та скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.10.2023. Ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] , задоволено. Визнано за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] . Як вбачається із мотивувальної частини постанови, колегія суддів прийшла до висновку, що [PERSON] повторно у 2011 році вселився до квартири [ADDRESS] , як член сім`ї наймача [PERSON] за її згодою, постійно з нею проживав та вів спільне господарство, тому він відповідно до вимог ч.1 ст. 64 ЖК України нарівні з наймачем набув всіх прав і обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, в тому числі право користування спірним житлом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до листа Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради від 16.06.2024, згідно реєстру Тернопільської міської територіальної громади та картотеки переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період виконання відділом повноважень з 04.04.2016 по 20.06.2024 [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання інших осіб адресою [ADDRESS] , то управління повідомила, що таке суперечить вимогам чинного законодавства та вказана інформація може бути витребувана судом. При відкритті провадження у даній справі на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом за допомогою засобів підсистеми ЄТІС «Електронний суд», було сформовано запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача по справі [PERSON] . Згідно із відповіді №684119 від 09.07.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.04.2016. Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-66194/18/24-Вих від 26.09.2024, за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 по 26.09.2024 (станом на 10:02) в Базі даних не виявлено. Відповідно до пункту 17 Положення інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення. Зберігання в Базі даних інформації з персональними даним осіб впродовж 10 років з моменту її внесення здійснюється з 08.11.2017, оскільки до набрання чинності Положення, інформація про осіб, які перетнули державний кордон України зберігалася у Базі даних протягом 5 років, в порядку визначеному наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 № 472. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. У відповідності до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже, згідно вимог статей 71, 72 ЖК УРСР є підстави вважати, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16. Згідно з\~частиною 1\~статті 18\~Закону України\~«Про надання\~публічних (електронних\~публічних)\~послуг щодо\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання в\~Україні»,\~зняття особи\~із задекларованого\~або зареєстрованого\~місця проживання\~(перебування)\~у разі\~звернення до\~органу реєстрації\~або через\~центр надання\~адміністративних послуг\~за місцем\~задекларованого або\~зареєстрованого місця\~проживання (перебування)\~здійснюється: 1)\~за заявою\~про зняття\~особи із\~задекларованого або\~зареєстрованого місця\~проживання (перебування),\~поданою у\~паперовій формі\~такою особою,\~її законним\~представником або\~представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. У пункті 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»\~закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття такої особи з місця її реєстрації. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 758/8097/18-ц. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] набув право користування квартирою [ADDRESS] , як член сім`ї наймача, що підтверджується постановою Тернопільського апеляційного суду від 04.04.2024 у справі № 607/12126/22. При цьому [PERSON] проживає у вказаній квартирі та має у ній зареєстроване місце проживання. Поряд з цим, відповідач [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] протягом тривалого часу (більше одного року), не приймає участі в утриманні даного нерухомого майна та не сплачує комунальних платежів, при цьому судом не встановлено жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача [PERSON] за вказаною адресою. Водночас, докази того, що між сторонами наявна домовленість про порядок користування квартирою [ADDRESS] , а також про збереження права користування цим житлом за відповідачем під час його тривалої відсутності, суду не надані. Разом з тим, реєстрація відповідача у квартирі [ADDRESS] створює позивачу перешкоди у вільному користуванні нерухомим майном. Зокрема, позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, нарахування яких здійснюється відповідно до кількості осіб, зареєстрованих у квартирі. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved