Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

12 червня 2024 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в якому просив суд: -Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] 1\~000\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. -Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] судові витрати по справі В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 05 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим Першого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві було внесено відомості за ч.2 ст. 364 КК України, кримінальне провадження № 62019170000000811 щодо зловживання службовими особами становищем з боку службових осіб Держаудитслужби на території Дніпропетровської області, чим спричиняються тяжкі наслідки. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснювалось групою прокурорів Дніпропетровської обласної прокуратури. 08 вересня 2020 року слідчим ТУ ДБР у м. Дніпрі Смуком I.I., за погодженням з Дніпропетровської обласної прокуратури Науменком О.Ю., повідомлено позивачу [PERSON] про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а також у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Також, 08 вересня 2020 року слідчими ТУ ДБР у м. Дніпрі, було проведено обшук за місцем проживання позивача [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11.09.2020 по справі №554/9152/19: клопотання слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві Смук Іллі Ілліча про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №62019170000000811 від 04 вересня 2019 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366, ч.5 ст. 191, ч.2 ст.367 КК України - задоволено частково; застосовано до [PERSON] , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4», на строк 60 діб - з 22 год.00 хв. 11 вересня 2020 року; строк тримання під вартою [PERSON] , [INFO] рахувати з 22 год. 00 хв. 11 вересня 2020 року; дія ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується о 22 год. 00 хв. 09 листопада 2020 року; одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов?язків, визначених КПК України; розмір застави визначено в сумі 315 300 грн 11 вересня 2020 року, після обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позивача було затримано. Позивач прибув до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» 14 вересня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави та 15\~вересня 2020\~року він був звільнений з установи, у зв?язку із внесенням застави визначеної ухвалою. Отже, [PERSON] перебував під вартою з 11 вересня 2020 по 15 вересня 2020 року, а саме - до моменту внесення застави у сумі 315 300 грн. Вказані обставини підтверджуються листом Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» від 09.08.2023 №4/5-13922, наданий на адвокатський запит адвоката Бевзи М.О. від 04 серпня 2023 року. В подальшому у кримінальному провадженні №62019170000000811 від 05 вересня 2019, 10 грудня 2020 року слідчим ТУ ДБР у м. Дніпрі [PERSON] складено обвинувальний акт, який затверджено прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури Науменком Ю.О., за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. Вироком Красногвардійського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~07\~лютого 2022\~року по справі №204/8453/20, описки у якому виправлено ухвалою того ж суду від 12 квітня 2023 року у справі №204/8453/20, у кримінальному провадженні № 62019170000000811 від 05 вересня 2019: -[PERSON] визнано невинуватим в пред?явленому обвинуваченні, передбаченому 4.2 ст.367 КК України, та виправдано у зв?язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України - [PERSON] визнано невинуватим в пред?явленому обвинуваченні, передбаченому ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, та виправдано у зв?язку з недоведеністю вчинення ним; ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч. 1 ст.366 КК України -- [PERSON] визнано невинуватим в пред?явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, та виправдано у зв?язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч. 1 ст.366 КК України. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року по справі №204/8453/20 у кримінальному провадженні № 62019170000000811 від 05 вересня 2019 - апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури - залишено без задоволення; виправдувальний вирок Красногвардійського районного суду M. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року відносно [PERSON] за ч.2 ст.367 КК України, [PERSON] за ч.5 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, [PERSON] за ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України - залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2023 року по справі №204/8453/20: закрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Красногвардійсього районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року щодо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у зв?язку з відмовою від касаційної скарги. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року по справі №204/8453/20 виправлено описку, допущену у мотивувальній частині вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2022 у справі №204/8453/20. Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року, який набрав законної сили, було встановлено, що слідчий орган, за яким визначено підслідність, так і прокурор, який здійснює процесуальне керівництво за цим органом, діяли поза межами свої повноважень. Зібрані після 24 червня 2020 року у ході досудового розслідування докази, в тому числі протоколи обшуків від 08 вересня 2020 є недопустимими, на підставі ст.86, п.2 ч.3 ст.87 КПК України як такі, що зібрані (отримані) не уповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого порядку. Проведення досудового розслідування з порушенням правил підслідності за процесуальним керівництвом прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури не мало породжувати такі правові наслідки як повідомлення [PERSON] 08 вересня 2020 про підозру, надання слідчим за дорученням не уповноваженого належним чином прокурора [PERSON] доступу до матеріалів досудового розслідування. Отже, [PERSON] висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру, тобто без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням органом досудового розслідування правил підслідності та за фактичного відсутності повноважень у прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури на здійснення процесуального керівництва у даному провадженні, який в подальшому затвердив обвинувальний акт. Недотримання положень процесуального закону при повідомленні [PERSON] про підозру, слід розглядати як відсутність такого повідомлення взагалі, що в свою чергу унеможливлювало й пред?явлення їм обвинувачення та саме по собі складання відносно [PERSON] за вказаних обставин обвинувального акту є грубим порушенням їх права на захист. Таким чином, виправдувальним вироком суду, який набрав законної сили, було встановлено, що пред`явлення позивачу [PERSON] підозри , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, в рамках кримінального провадження №62019170000000811 від 04 вересня 2019, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у період з 11 вересня 2020 року по 15 вересня 2020 року та у вигляді застави у період з 15 вересня 2020 року по 28 квітня 2022 року; та пред?явлення [PERSON] обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, були незаконними, оскільки вказані дії проводились не уповноваженими органами та з недотриманням належної процедури. Внаслідок безпідставного та незаконного кримінального переслідування позивача в межах кримінального провадження №62019170000000811 від 04 вересня 2019 року, обмеження прав позивача неправомірним проведенням обшуку у позивача та застосуванням до [PERSON] запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та застави, тривалого строку провадження по справі, позивач [PERSON] зазнав моральних страждань, які підлягають компенсації за рахунок держави. Так, Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у виправдувальному вироку від 07 лютого 2022 року по справі №204/8453/20 та Дніпровського апеляційного суду в ухвалі від 28 квітня 2022 року по справі №204/8453/20 було встановлено, що матеріали кримінального провадження №62019170000000811 від 04 вересня 2019 не містять доказів, що доводять вчинення [PERSON] інкримінованого кримінального правопорушення, а повідомлення позивачу про підозру, проведення обшуків за місцем його роботи та у ймовірному місці проживання, застосування до [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застави, та пред?явлення [PERSON] обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, було незаконним, оскільки вказані дії проводились з порушенням правил підслідності, не уповноваженими особами та з порушенням визначеного кримінального процесуальним законом порядку. Таким чином, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення йому про підозру і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду. Період за який просить відшкодувати моральну шкоду, розраховує з 08 вересня 2020 року до 28 квітня 2022 року (19 місяців та 20 днів), тому розмір завданої позивачеві моральної шкоди відповідно до статті 13 Закону № 266/94-ВР не може становити менше ніж 139 633 грн. (19 місяців х 7 100 грн. = 134900 грн.; 20 днів*7100 грн./30= 4733 грн.; 134900 + 4733= 139633 грн.). В той же час, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визначити й більший розмір відшкодування. Зважаючи на те, що 08вересня 2020 року повідомлено позивачу [PERSON] про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, а ухвала Дніпровського апеляційного суду, яка залишила без змін виправдувальний вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська постановлена 28 квітня 2022, можна дійти висновку, що позивач протягом 19 місяців та 20 днів без відповідної правової підстави перебував під незаконним кримінальним переслідуванням. При цьому, у межах кримінального провадження №62019170000000811 від 05 вересня 2019 року позивач [PERSON] перебував під вартою з 11 вересня 2020 по 15 вересня 2020, а саме до моменту внесення застави у сумі 315 300 грн. Позивач був вимушений просити рідних та знайомих знайти значні грошові кошти у сумі 315 300 грн. для внесення застави. Крім того, позивач був обмежений у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно нього було застосовано запобіжний захід у вигляді застави протягом 19 місяців та 17 днів та покладено на позивача наступні обов?язки: прибувати до слідчого, прокурора, а також суду за першою вимогою; не відлучатися з місця мешкання за адресою: [ADDRESS] ; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну. В той же час, виправдувальний вирок, який набрав законної сили відносно [PERSON] свідчить про безпідставність не тільки проведених обшуків 08 вересня 2020 року та застосування запобіжного заходу, але і взагалі кримінального переслідування [PERSON] . Таким чином, у зв?язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, дії яких згодом визнані незаконними, [PERSON] зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав йому значних моральних страждань. За таких обставин, враховуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і фактів проведення у позивача обшуків і застосування до нього запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та застави, необхідності участі у численних судових засіданнях, зокрема, значні порушення життєвого укладу, характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав та виходячи із засад розумності і справедливості, на користь з держави України на корись позивача [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України має бути стягнуто компенсацію завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури моральної шкоди в розмірі 1\~000\~000 грн.(т. 1 а.с. 1-10). 02 липня 2024 року через систему «Електронний суд» представником Дніпропетровської обласної прокуратури надано відзив в якому представник заперечувала проти задоволення позовних вимог вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними пославшись на наступне. 08 вересня 2020 року за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні 62019170000000811 прокуратурою Дніпропетровської області повідомлено про підозру наступним особам: [PERSON] директору КП «Еко Дніпро» (замовник) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України; [PERSON] директору ТОВ «Дніпроековтор» (Підрядник) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України; [PERSON] начальнику відділу Східного офісу Держаудитслужби у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення; [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення; [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2022, залишено без змін. Під час судового розгляду обвинувачені свою вину у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень не визнали, але повністю відшкодували завдані збитки. На даний час в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди. Разом з тим, питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди Міністерство юстиції України виклало у власних Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди». В основному 6-й розділ таких рекомендацій повторює положення ст.23 Цивільного кодексу України і пункт 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України. В п. 6.4 Методичних рекомендацій визначено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною справжнім стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, коли така компенсація стосується юридичної особи. На думку Дніпропетровської обласної прокуратури, саме у зв`язку з відсутністю чітко сформульованих критеріїв визначення розміру завданої моральної шкоди, законодавцем у певних випадках встановлено нижню межу такого розміру. Так, відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Слід зазначити, що визначаючи розмір стягнення моральної шкоди, суд повинен враховувати вимоги ч.5, 6 ст.4 та ст.13 Закону та п.9 Постанови Пленуму №4 в частині визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, §62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на час розгляду справи, установлено з 01.04.2024 мінімальну заробітну плату встановлено на рівні 8 000 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під слідством і судом у період з 08 вересня 2020 (дата повідомлення про підозру) до 14 лютого 2023 (дата постановлення виправдувального вироку, який набрав законної сили), тобто повних 29 місяців Враховуючи вимоги ст. 13 Закону, розмір мінімальної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] , становить 232 000 грн (29 місяців * 8 000 грн.). Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, вимога [PERSON] про стягнення моральної шкоди саме у розмірі 1 000 000 грн є безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства. Самі по собі факти неправомірності певних дій чи бездіяльності за відсутності доведеного факту наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Наявність такої шкоди відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу, підлягає доведенню особою, що порушує питання про її відшкодування. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ч.3, 6 ст.13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167, 1173, 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дій чи бездіяльності органу дізнання, досудового слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до ст. 81 ЦПК України є обов`язком позивача. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій ст.303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України). Положеннями пункту 1 частини першої статті 303 КПК України визначено право заявника, потерпілого, підозрюваного подавати скаргу на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідної заяви чи повідомлення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій у визначений цим кодексом строк. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди. На думку Дніпропетровської обласної прокуратури зазначений розмір моральної шкоди є безпідставним, необґрунтованим, не відповідає принципам розумності та поміркованості, і призначений для збагачення особи. Крім того, варто зазначити, що позовна вимога про стягнення з державного бюджету України на користь позивача відшкодування судових витрат також є безпідставною. На підтвердження понесених витрат позивачем не вказано точну суму та не наведено ніяких розрахунку. (т. 1 а.с. 166-170). Державна казначейська служба України право на надання відзиву не скористалася. 19 липня 2024 року представником позивача через систему «Електронний суд» надано додаткові пояснення в яких останній зазначив, що Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень. Таким чином, період перебування позивача під слідством і судом складає 29 місяців (з 08 вересня 2020 року до 14 лютого 2023 року), тому розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 232 000 грн. (8000,00 грн. х 29 місяців), що не позбавляє суд права визначити цей розмір у більшому розмірі (т. а.с. 192-195). 01 серпня 2024 року представником позивача через систему «Електронний суд» було подано клопотання про розподіл судових витрат, в якому останні просив суд стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~500 грн. (т. 1а.с. 200-202) Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с.156-157). Ухвалою судді від 13 червня 2024 року по даній справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання. (т. 1 а.с.158-159). 11 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 189-190). В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні Представник Дніпропетровської обласної прокуратури заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем на підтвердження спричиненої моральної школи не надано належних доказів. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог вважала їх необгрунтованими. Фактичні обставини, встановлені судом 05 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим Першого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві було внесено відомості за ч.2 ст. 364 КК України, кримінальне провадження № 62019170000000811 щодо зловживання службовими особами становищем з боку службових осіб Держаудитслужби на території Дніпропетровської області, чим спричиняються тяжкі наслідки. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснювалось групою прокурорів Дніпропетровської обласної прокуратури. 08 вересня 2020 року слідчим ТУ ДБР у м. Дніпрі Смуком I.I., за погодженням з Дніпропетровської обласної прокуратури Науменком О.Ю., повідомлено позивачу [PERSON] про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а також у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (а.с. 19-34). Також, 08 вересня 2020 року слідчими ТУ ДБР у м. Дніпрі, було проведено обшук за місцем проживання позивача [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] .( т. 1 а.с. 35-36) Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2020 по справі №554/9152/19: клопотання слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві Смук Іллі Ілліча про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №62019170000000811 від 04 вересня 2019 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366, ч.5 ст. 191, ч.2 ст.367 КК України - задоволено частково; застосовано до [PERSON] , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4», на строк 60 діб - з 22 год.00 хв. 11 вересня 2020 року; строк тримання під вартою [PERSON] , [INFO] рахувати з 22 год. 00 хв. 11 вересня 2020 року; дія ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується о 22 год. 00 хв. 09 листопада 2020 року; одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов?язків, визначених КПК України; розмір застави визначено в сумі 315 300 грн ( т. 1 а.с.37-42) 11.09.2020, після обрання [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній прибув до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» 14 вересня 2020 на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави та 15\~вересня 2020\~року він був звільнений з установи, у зв?язку із внесенням застави визначеної ухвалою. Отже, [PERSON] перебував під вартою з 11 вересня 2020 по 15 вересня 2020 року, а саме - до моменту внесення застави у сумі 315 300 грн. Вказані обставини підтверджуються листом Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» від 09.08.2023 №4/5-13922, наданий на адвокатський запит адвоката Бевзи М.О. від 04 серпня 2023 року. (т. 1 а.с. 113-114). В подальшому у кримінальному провадженні №62019170000000811 від 05 вересня 2019 року , 10 грудня 2020 року слідчим ТУ ДБР у м. Дніпрі [PERSON] складно обвинувальний акт, який затверджено прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури Науменком Ю.О., за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України (т. 1 а.с. 45-88). Вироком Красногвардійського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~07\~лютого 2022\~року по справі №204/8453/20, описки у якому виправлено ухвалою того ж суду від 12 квітня 2023 року у справі №204/8453/20, у кримінальному провадженні № 62019170000000811 від 05 вересня 2019: -[PERSON] визнано невинуватим в пред?явленому обвинуваченні, передбаченому 4.2 ст.367 КК України, та виправдано у зв?язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України - [PERSON] визнано невинуватим в пред?явленому обвинуваченні, передбаченому ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, та виправдано у зв?язку з недоведеністю вчинення ним; ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч. 1 ст.366 КК України -- [PERSON] визнано невинуватим в пред?явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, та виправдано у зв?язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч. 1 ст.366 КК України (т. 1 а.с. 89-137). Ухвалою Дніпровського\~апеляційного суду\~від 28\~квітня 2022\~року по справі №204/8453/20 у кримінальному провадженні № 62019170000000811 від 05 вересня 2019 - апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури - залишено без задоволення; виправдувальний вирок\~Красногвардійського районного\~суду M.\~Дніпропетровська від\~07\~лютого 2022\~року відносно [PERSON] за ч.2 ст.367 КК України, [PERSON] за ч.5 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, [PERSON] за ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України - залишено без\~змін (т. 1 а.с. 138-152). Ухвалою Верховного\~Суду від\~14\~лютого 2023\~року по справі №204/8453/20: закрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Красногвардійсього районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року щодо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у зв?язку з відмовою від касаційної скарги (т. 1 а.с. 153-154). У хвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року по справі №204/8453/20 :виправлено описку, допущену у мотивувальній частині вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 у справі №204/8453/20 (т 1 а.с. 155). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, частини п`ятої статті 5 Конвенції кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статтях 1167, 1176 ЦК України. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 2 Конституції України\~як\~Основного Закону України\~передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; \~\~\~4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду \~\~\~в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості \~\~\~\~\~\~ (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)). Відповідно до частин першої, другої та сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. У пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури \~\~\~\~ і суду» вказано, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках постановлення виправдувального вироку суду Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка \~у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. У частинах четвертій та п`ятій статті 4 указаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (див. постанову Верховного Суду \~\~\~\~\~\~\~\~від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21)). Разом із цим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Отже, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди,

Outcome: partial