Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, третя особа Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської областів якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що згідно рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 1206 від 30 липня 2002 року квартира [ADDRESS] була передана їй у приватну власність, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло. Право власності зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області 02.08.2002 р. (запис у реєстрову книгу № 50 за реєстраційним № 690/655), як було передбачено законодавством, яке діяло на той час. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат площею 10,4 кв.м., 17,9 кв.м., 12,0 кв.м., кухні 7, 0кв.м., вбудованих шаф загальною площею 0,4 кв.м., балкону (лоджії) площею 0,8 кв.м та 1,4 кв.м. Загальна площа квартири 63, кв.м. Позивач зазначає, що на теперішній час є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.12.2022 р.за №1604-5002371637. Звернувшись до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області для отримання витягу з Реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно вказаного домогосподарства позивачкою було з`ясовано, що за вказаними параметрами відомості у Реєстрах відсутні. Позивачкою було подано заяву до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської областіпро проведення реєстрації вказаного нерухомого майна. 06 червня 2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно було винесено рішення № 73512817 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Таким чином на теперішній час, як зазначає позивач,у неї немає документів, які б могли підтвердити її право власності на вказане нерухоме майно, що змушує звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 09 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 19). Позивач у призначене судове засідання не з`явилась, представник позивача звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи без участі сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Представник третьої особи у призначене судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без участі представника Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі\~ст.15\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так,\~згідно з рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 1206 від 30 липня 2002 року квартира [ADDRESS] була передана [PERSON] у приватну власність, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло (а.с.4). Право власності за позивачем зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області 02.08.2002 р. (запис у реєстрову книгу за № 50 за реєстраційним № 690/655), як було передбачено законодавством, яке діяло на той час. Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з трьох житлових кімнат площею 10,4 кв.м., 17,9 кв.м., 12,0 кв.м., кухні 7,0кв.м., вбудованих шаф загальною площею 0,4 кв.м., балкону (лоджії) площею 0,8 кв.м та 1,4 кв.м. Житлова площа квартири 40,3 кв.м., загальна площа квартири 63,1 кв.м. (а.с. 6-7). Суд переконався, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, даний факт підтверджений Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.12.2022р.за №1604-5002371637, де зазначено зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.8). Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України [PERSON] з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с.9). 16.05.2024 року позивачка звернулась з заявою до Департаменту державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про проведення реєстрації вказаного нерухомого майна. На запит державного реєстратора до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області з метою встановлення наявності чи відсутності державної реєстрації на вищевказану квартиру було повідомлено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві КП Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальній громади на сьогоднішній день є окупованою Російською Федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської областіГарник С.Ю. № 73512817 від 06.06.2024 року [PERSON] було відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності на зазначену вище квартиру, у зв`язку з відсутністю інформації, що підтверджує факт реєстрації права власності (на паперових носіях) та неможливістю встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.5). Також позивачем до позовної заяви долучено Звіт про незалежну оцінку майна від 14.06.2024 проведену ТОВ «Оціночний центр проф-стар», об`єкт оцінки квартира за адресою: [ADDRESS] , згідно висновку якого оціночна вартість об`єкту оцінки, без ПДВ 123\~000 гривень( а.с. 13-14). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved