Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 1979 року і по теперішній час працює на підприємстві відповідача на різних професіях. За час роботи на даному підприємстві отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, відсутність денного освітлення, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, вимушена робоча поза сприяли розвитку професійних захворювань. \~ \~ \~ За результатами первинного та повторних оглядів МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності безстроково та визначено 55% втрати працездатності з 01 березня 2008 року безстроково. Внаслідок втрати професійної працездатності вважає, що в нього наявна моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність; у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у зв`язку з поганим самопочуттям. Просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 250 000 гривень, з утриманням податків та зборів, згідно з чинним законодавством України. Згідно з п.1 ч.1 ст.274\~ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України). Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в письмовому провадженні. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання у повному обсязі. Посилається на те, що АТ «Марганецький ГЗК» вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і нормам діючого законодавства. Так у позовній заяві позивач не зазначає в чому саме виразилися шкідливі умови праці, як відбувся їх прояв, з якого часу, та в яких саме умовах праці він перебував під час трудової діяльності в АТ "Марганецький ГЗК". Крім того, при працевлаштуванні на роботу до АТ «Марганецький ГЗК», [PERSON] у відповідності до чинного законодавства було проведено первинний інструктаж та ознайомлено з умовами праці і специфікою роботи на виробництві. Проте у позивача не виникло жодних запитань чи зауважень, він самостійно прийняв рішення працювати на виробництві у відповідача. Матеріалами справи підтверджується, що позивачу вперше було встановлено первинно ступінь втрати професійної працездатності (65 %) - з 08.02.2006р. (про що зазначено у Виписці з історії хвороби № 725 від 2007р., Виписці з історії хвороби № 282/117 від 04.02.2008р., Виписці з амбулаторної карти від 12.12.2012р. за підписом лікаря [PERSON] ).У медичних довідках (виписки з амбулаторної карти: з 07.05. по 17.05.2007р., з 25.09. по 09.10.2007р., виписка № 282/117 від 04.02.2008р. та інші), які надані позивачем разом з позовом, приводиться посилання, що захворювання визнано професійним з 27.12.2005 р. (протокол № 2717). При цьому, Позивач не долучив до позову відповідні Довідки МСЕК на підтвердження встановлення йому первинно ступеню втрати професійної працездатності з 08.02.2006р. На дату 08.02.2006 р. встановлення Позивачу первино ступеню втрати професійної працездатності (65%), передбачалося відшкодування грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому, яке здійснювалося Фондом соціального страхування від нещасних випадків (далі - Фонд) у встановленому законодавством порядку, а не підприємством (роботодавцем), про що зазначено в п. е) ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. N 1105-ХІУ (в редакції що діяла на дату встановлення ступеню втрати професійної працездатності, далі - ЗУ N 1105-XIV). Таким чином, станом на 08.02.2006р., - встановлення Позивачу первинно ступеню втрати професійної працездатності (65%), у відповідності до ст. 21 Закону N 1105-ХІУ (в редакції, що діяла на вказану дату), обов`язок з відшкодування грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому покладався, згідно чинного законодавства, виключно на Фонд. За таких підстав вважають позовні вимоги Позивача до АТ «Марганецький ГЗК» безпідставними та неправомірними. З наданої Позивачем копії Довідки МСЕК серія ДНА-02 № 018426, з 01.03.2007р. Позивачу за\~результатами повторного\~огляду було\~встановлено ступінь втрати професійної працездатності сукупно на рівні 55 %, який з 01.03.2008р. продовжено безстроково. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, більш ніж через 18 років після встановлення первинно ступеню втрати професійної працездатності Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. При цьому, не має жодних відомостей та невідомо, як Позивач проводив свій спосіб життя, чим займався, чи дотримувався всіх рекомендацій лікарів та чи користувався послугами санаторно-профілактичного лікування (якщо так, то якими саме) для покращення стану свого здоров`я, та інше. Відсутні будь-які відомості та докази, які б підтверджували завданні йому страждання, втрату ним нормальних життєвих зв`язків і вимагання від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Посилаючись на норми законодавчих актів, в тому числі на ст. 173 КЗпП, позивач жодним чином не обґрунтовує свої твердження та вимоги. також зазначає, що на виконання норм з охорони та безпеки праці, забезпечення дотримання санітарно-гігієнічних умов, а також з метою запобігання виробничого травматизму виникненню професійних захворювань працівників, АТ «Марганецький ГЗК» постійно проводить відповідні заходи та щорічно спрямовує кошти на здійснення їх фінансування. Згідно частини 2 ст. 9 Закону України «Про охорону праці», роботодавець може за рахунок власних коштів здійснювати потерпілим та членам їх сімей додаткові виплати відповідно де колективного чи трудового договору. На даний час, виплата робітникам комбінату моральної шкоди колективним чи трудовим договором в АТ «Марганецький ГЗК» не передбачена. При цьому, АТ «Марганецький ГЗК» своєчасно здійснював та здійснює перерахування страхових внесків, які передбачені діючим законодавством, а Фонд соціального страхування України, в свою чергу, нарахував та сплатив Позивачу одноразову допомогу, та продовжує нараховувати та виплачувати щомісячні виплати у встановленому розмірі, що дає всі підстави стверджувати, що Позивач отримує такі виплати, в першу чергу, за рахунок коштів Відповідача. Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІУ від 23.09.1999 р., із змінами та доповненнями (далі - Закон № 1105), що діє на даний час, визначено порядок та підстави відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, що здійснюються саме Фондом соціального страхування України, а не роботодавцем. Таким чином, Відповідач виконує вимоги законодавчих та нормативно-правових актів з охорони та безпеки праці, в тому числі Закону України «Про охорону праці», а посилання Позивача є безпідставними та неправомірними. Попри це позивач у\~своєму позові\~приводить лише\~описове посилання\~його моральних\~страждань,\~жодним чином\~не наводить\~конкретні втрачені\~нормальні життєві\~зв`язки та\~не підтверджує,\~які додаткові\~зусиллявимагаються для організації свого життя. Твердження Позивача про втрачені нормальні життєві зв`язки спростовується також тим, що він на даний час перебуває у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК». Позивач отримує пенсію і певний щомісячний розмір виплати (відшкодування за втрату професійної працездатності), який виплачується Фондом соціального страхування за рахунок внесків роботодавця, тобто Відповідача. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. \~Статтею\~\~13\~ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В судовому\~засіданні встановлено,\~що [PERSON] з 09.10.1978 року і по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки, заведеної 30 серпня 1969 року на [PERSON] . За час роботи на даному підприємстві він отримав професійні захворювання, які обумовлено умовами в яких він працював. Згідно довідки Серія МСЕ-ДНА-01 №558565 від 11.04.07 [PERSON] повторним оглядом встановлено третю групу інвалідності за профзахворюванням. Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги обласної МСЕК №2 Серія ДНА-02 №018426 [PERSON] від 16.05.2007 повторним оглядом встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках у загальному розмірі становить 55%. Згідно довідки Серія МСЕ-ДНА-01 №580926 від 12.03.08 [PERSON] повторним оглядом встановлено третю групу інвалідності за профзахворюванням, безстроково. Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія ДНА-02 №022937 [PERSON] від 12.03.2008 повторним оглядом встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках у загальному розмірі визначено в розмірі 55%, безстроково. Виходячи з медичних висновків, суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті, позивач отримав професійні захворювання. Внаслідок втрати професійної працездатності, у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, погіршилися його здібності, переживання викликані наслідками професійного захворювання, він втратив професійну працездатність, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений постійно приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Згідно статті 3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другої статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173\~КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167\~ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Частиною першої статті 237-1\~КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 150 000 грн., без утримання податку та обов`язкових платежів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial