Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

ТОВ «Коллект центр» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення 54189 грн. 72 коп. боргу за кредитним договором з підстав невиконання умов договору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 жовтня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] укладено договір позики №0669681207 відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 20000 грн 00 коп. та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених договором. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики №0669681207 від 31 жовтня 2019 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі і за договором позики №0669681207 від 31 жовтня 2019 року. Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів, сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості становить 54189 грн 72 коп. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вищевказану заборгованість і судові витрати. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 24 липня 2024 року задоволено клопотання ТОВ «Коллект центр» про витребування доказів. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. У наданому суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір про надання позики було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою, який є обов`язковим реквізитом електронного документа.Зазначила, що вона не укладала договір про надання позики, який долучений представником банку в якості копій до позовної заяви. Також вказала, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є завищеними, не відповідає передбаченим у ч.3 ст.509 та ч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності.Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження сплати новим кредиторам грошових коштів первісному кредитору, а саме, що позивач дійсно набув права вимоги за кредитним договором. Крім того, відповідач зазначила, що позивачем не надано доказів перерахування їй грошових коштів за спірним кредитним договором, а наданий розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку. Також невідомо, кому належить картковий рахунок, на який переказано кошти банком, оскільки наданий банком лист не містить ідентифікуючих даних про відповідача. Відтак, позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором на умовах, що вказані в наданих копіях договору, не довів перерахування їй, відповідачу, тіла кредиту первісним кредитором, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами та не підтвердив перерахування коштів первісному кредитору за отримання грошових коштів. Також вказала, що позивачем не зазначено дату з якої банк почав нараховувати заборгованість, тому відповідач заявляє про пропуск позивачем строків позовної давності щодо будь-яких грошових вимог, які виникли до 05 лютого 2021 року. Просила також відмовити у стягненні з неї судових витрат про надання правничої допомоги, оскільки такі є необґрунтованими та взагалі не стосуються надання правової допомоги по справі щодо стягнення заборгованості безпосередньо з неї. У наданих суду письмових поясненнях представник позивача зазначив, що при укладенні кредитного договору між банком та відповідачем були погоджені усі істотні умови та отримано кредитні кошти на вказану відповідачем картку. Щодо застосування строків позовної давності представник позивача зазначив, що такі не можуть бути застосовані у зв`язку з дією за вказаний відповідачем період карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «Covid 19». Також вказав, що до матеріалів справи позивачем додано документи, що підтверджують набуття новим кредитором прав вимоги до відповідача за спірним кредитним договором та підтверджено відповідними доказами понесені судові витрати на отримання правничої допомоги, які позивач просить стягнути з відповідача в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань. 31 жовтня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем [PERSON] було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0669681207. Згідно п.1.1, 1.5, 1.6 вказаного Договору (далі - Договір), за цим договором товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», які є невідємною частиною договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитому порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами. Загальний розмір кредитної лінії 20000 грн. Максимальний строк користування кредитом - 30 календарних днів, діючий ліміт кредиту - 20000 грн., максимальна відсоткова ставка, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Відповідно до п.1.2 Договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту та Додатку №3 та Додатку №4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відповідно до п.1.10.2 Договору максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%. Згідно п.1.11 Договору за продовження/зміну строку дії користування поточним кредитом (траншем), позичальником сплачуються нараховані відсотки (у разі наявності, штрафні санкції) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту. Пунктом 1.13 Договору встановлено, що датою видачі кредиту є 31 жовтня 2019 року (дата перерахування грошових коштів на рахунок позичальника). При отриманні кредиту на банківську платіжну картку, датою видачі кредиту є дата перерахування грошових коштів на рахунок позичальника. У разі зарахування грошових коштів на рахунок позичальника не в день видачі кредиту, відсотки за користування кредитом нараховуються з дня зарахування коштів на рахунок позичальника. У разі надання кредиту відповідними траншами, датою видачі кредиту є перерахування грошових коштів на рахунок позичальника. При отриманні кредиту через систему грошових переказів, датою видачі кредиту є дата отримання грошових коштів позичальником через касу банку, що підтверджується відповідною банківською випискою/довідкою. Відсотки за користування кредитом нараховуються з дати видачі кредиту. У разі надання кредиту відповідними траншами , датою видачі кредиту є дата отримання грошових коштів позичальником через касу банку, що підтверджується відповідною банківською випискою/довідкою. Згідно п. 1.14 Договору максимальна річна відсоткова ставка за кредитом становить 638,75%. Відповідно до п.2.3 Договору товариство має право на відступлення права вимоги за даним Договором будь-кому без згоди на це позичальника. Зі змісту договору про споживчий кредит №0669681207 від 31 жовтня 2019 року вбачається, що при його укладенні позичальником було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку та адреса місця фактичного проживання. Вказаний кредитний договір підписано [PERSON] особистим електронним підписом 5s2n2u. Згідно пропозиції надання 4 траншу кредиту згідно заявки-анкети №000000000012068 від 08 січня 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0669681207 від 31 жовтня 2019 року (оферта) [PERSON] запропоновано прийняти умови «правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneuBOOM» та отримати 4 транш кредиту в рамках «Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0669681207 від 31 жовтня 2019 року за умов: розмір кредиту: 4500 грн.; користування кредитом 30 днів; строк дії договору надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0669681207 від 31 жовтня 2019 р. - 3 роки; відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка - 638,75%; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2363 грн.; реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить - 638,75%. Вказана оферта підписана 08 січня 2020 року електронним підписом 7w2w9q. 08 січня 2020 року [PERSON] погодилася з умовами оферти ТОВ «Інфінанс» на вказаних вище умовах та дала згоду на використання при укладенні правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису. Акцепт оферти від 08 січня 2020 року підписано електронним підписом 7w2w9q. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] з якою укладено договір 2991220 від 08 січня 2020 року ідентифікована ТОВ «Інфінанс». Акцепт договору позичальника: одноразовий ідентифікатор 7w2w9q, час відправки ідентифікатора - 08.01.2020, номер телефону [NUMBER] . Як вбачається з довідки АТ «ПУМБ», у вказаному банку на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] до рахунку № [NUMBER] у гривні. В результаті аналізу операцій, здійснених по картці № [NUMBER] , яка відкрита до рахунку № [NUMBER] у гривні на ім`я [PERSON] за 08.01.2020 була виявлена трансакція по зарахуванню коштів через сервіс іншого банку, а саме: надходження 4500 грн 00 коп. - 08.01.2020. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09 січня 2024 року, заборгованість [PERSON] за договором складає 54189 грн 72 коп., з яких сума заборгованості за кредитом становить 4499 грн 99 коп., сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги становить 49689 грн 73 коп. За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України). Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.2 ст.1055 ЦК України). Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено судом договір про надання фінансового кредиту підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 31 жовтня 2019 року правочину. Суд зауважує, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Щодо доводів відповідача про те, що наявні в матеріалах справи паперові копії спірного кредитного договору не можуть вважатись електронними документами, оскільки не відповідають вимогам ст.5,7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належними доказами укладення договору між позивачем та відповідачем, суд зазначає, що не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-20329св19). Оскільки позивач надав суду належним чином завірену паперову копію договору, в матеріалах справи відсутні клопотання про витребування оригіналів електронних доказів, суд не вбачає підстав для висновку про порушення позивачем положень частини п`ятої статті 100 ЦПК України. Щодо посилань відповідача на те, що розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, суд зазначає наступне. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 зазначено, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Під час розгляду даної справи відповідач не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином суд відхиляє посилання відповідача на порушення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того суд зауважує, що, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання позики №0669681207 у розмірі 54189 грн 72 коп., з яких: 4499 грн 99 коп. - заборгованість за кредитом; 49689 грн 73 коп. - заборгованість за процентами, відсотки у сумі 49689 грн 73 коп. є відсотками за користування кредитними коштами, які погоджені сторонами кредитного договору, що відповідає принципу свободи договору, передбаченому ст. 3 ЦК України. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідач належними та достатніми доказами не спростовував доводи позивача щодо укладення кредитного договору про надання коштів на умовах договору позики позики №0669681207 від 31 жовтня 2019 року. З огляду на викладене, на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів ст.11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, порушує зобов`язання за вищевказаним договором позики. Поряд з цим, відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Так, 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» (далі Клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (далі Фактор) укладено Договір факторингу №14-07/21. Відповідно до п.2.1 вказаного Договору факторингу, за цим договором Клієнт - Первісний Кредитор передає (відступає) Фактору за плату, а Фактор приймає належні Клієнту права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників укладеними між Кредитором і боржниками. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було підписано Акт приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №14-07/21 від 14.07.2021. Як вбачається з Реєстру боржників, який є Додатком №3 до Договору факторингу №14-07/21 від 14 липня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0669681207 від 31 жовтня 2019 року у загальній сумі 45448 грн 49 коп. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (далі - первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (далі - новий кредитор) укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023/01. Відповідно до п.2.1 вказаного Договору, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Відповідно до п. 5.2 договору, права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день підписання акту приймання передачі реєстру боржників у друкованому вигляді. Згідно п.5.4 договору, з моменту відступлення первісними кредитором новому кредитору прав вимоги, новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах із боржниками, що існують на дату відступлення. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань відповідно до законодавства та умов договорів позики. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) було підписано Акт прийому передачі реєстру боржників за договором 10-01/2023. Як вбачається з Реєстру боржників, який є Додатком №3 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №0669681207 у загальній сумі 82775 грн 90 коп. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 09 січня 2024 року, заборгованість [PERSON] за договором складає 54189 грн 72 коп., з яких сума заборгованості за кредитом становить 4499 грн 99 коп., сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги становить 49689 грн 73 коп. Доказів сплати відповідачем [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором, як частково, так і у повному обсязі, матеріали справи не містять. Окремо суд звертає увагу на те, що за правилами п. 6.1.4. та 5.2 договорів факторингу № 14-07/21 від 14 липня 2021 року та № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року право вимоги за відповідними договорами переходить до фактора з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Так, на підтвердження обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, останній до матеріалів справи долучив зазначені акти приймання-передавання реєстру боржників. Також суд зауважує, що положення п. 5.2 договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року вказують на те, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді. Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідні акти приймання-передачі реєстру боржників підписані 14 липня 2021 року та 10 січня 2023 року відповідно. З урахуванням викладеного, посилання представника відповідача на те, що позивач не набув права вимоги за вищевказаними кредитними договорами не заслуговують на увагу з за викладених вищн обставин. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ. Вказаним законом розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено. З огляду на те, що позивач звернувся до суду із позовом 05.02.2024, враховуючи строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину, суд дійшов до висновку, що звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості відбулось в межах строку позовної давності, тому суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором від 31 жовтня 2019 року в сумі 54189 грн 72 коп., з яких 4499 грн 99 коп. - заборгованість за кредитом, 49689 грн 73 коп. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, внаслідок чого підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №С408770415 від 23 січня 2024 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 3028 грн 00 коп. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 3028 грн 00 коп. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №0448270105 від 22 липня 2024 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 3028 грн 00 коп. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 3028 грн 00 коп. Також, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Судом встановлено, що 02 січня 2023 року між позивачем ТОВ «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги №02-01/2023, відповідно до умов якого, адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги, зокрема: надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, а також складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Згідно п.4.1 вказаного Договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Як вбачається з заявки на надання юридичної допомоги №492 від 02 січня 2024 року, ТОВ «Коллект центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання наступних правових (юридичних) послуг адвокатським об`єднанням товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] : надання усної консультації з вивченням документів 3000 грн 00 коп.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 10000 грн 00 коп., підготовка пропозиції 4000 грн. Відповідно до витягу з акту №3 від 08 січня 2024 року про надання юридичної допомоги, АО «Лігал Ассістанс» надано ТОВ «Коллект центр» наступні послуги по клієнту [PERSON] : надання усної консультації з вивченням документів 3000 грн 00 коп.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 10000 грн 00 коп., підготовка пропозиції 4000 грн. Згідно платіжної інструкції №0406010000 від 10 січня 2024 року, ТОВ «Коллект центр» за надану правову допомогу, згідно договору №02-01/2023 від 02 січня 2023 року про надання правової допомоги, перераховувало на рахунок АО «Лігал Ассістанс» 52000 грн 00 коп. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved