Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

[PERSON] зміст позовних вимог. 06.09.2024 року позивач звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на будинковолодіння та на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом та встановлення юридичного факту. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що її батько був власником будинковолодіння в [ADDRESS] , яке було збудоване до 1991 року та власником земельної ділянки 0,75 га. За життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт на користь позивача. Після його смерті у [INFO] , відкрилася спадщина на все його майно. Спадкоємцями за законом першої черги є відповідачі по справі, які у встановлений законом строк не заявили про свої спадкові права, на спадщину не претендують, тому вважаються такими, що спадщину не прийняли. Отже, позивач [PERSON] спадщину прийняла у встановленому законом порядку, тому має право на спірне будинковолодіння та земельну ділянку. Однак, державний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутності оригіналів правовстановлюючих документів та необхідності встановлення факту належності державного акту на право приватної власності на земельну ділянку померлому батьку, ім`я якого у зазначеному акті « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Тому позивач просить визнати за нею право власності будинковолодіння та на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом та встановити юридичний факт. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлені про дату час та місце розгляду справи належним чином, представник позивача до суду подав заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, до суду надіслали заяви, в яких позовні вимоги визнають, на спірне спадкове майно не претендують, просять розгляд справи здійснювати без їх участі. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 10.09.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки сторони в судове засідання на 12.11.2024 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 26.07.2013 року виконавчим комітетом Чорнолізької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області [PERSON] помер [INFO] (а.с.11). За життя [PERSON] склав заповіт від 04.06.2002 року, згідно якого на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, яким усе своє майно де б воно не було і з чого воно не складалося заповів [PERSON] (а.с.25). Як вбачається з інформації зі Спадкового реєстру №78380589 від 17.09.2024 року спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заведено (а.с. 45). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого повторно 22.01.1980 року Чорнолізькою сільською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області, [PERSON] [INFO] одружився із [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу: « [PERSON] » (а.с.24). Відповідно до довідки Чорнолізького старостинського округу №12 Тисменицької міської ради від 13.03.2024 року №234 за [PERSON] числиться земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай), яка розташована в с. Чорнолізці, згідно державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ІФ №030195 (а.с.29). Згідно довідки Чорнолізького старостинського округу №12 Тисменицької міської ради від 17.06.2024 року №237 вбачається, що відповідно до записів погосподарської книги виконавчого комітету Чорнолізької сільської ради за №5 за громадянином [PERSON] , який помер [INFO] , значиться житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться в [ADDRESS] на землях Чорнолізької сільської ради. Заповіт від імені [PERSON] був у виконкомі Чорнолізької сільської ради 04.06.2002 року та зареєстровано в реєстрі за № 18 і не відмінявся. До дня смерті [PERSON] у спадковому будинку були зареєстровані та продовжують проживати: дружина [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; онук [PERSON] , [INFO] ; онука [PERSON] , [INFO] ; чоловік онуки [PERSON] , [INFO] ; правнучка [PERSON] , [INFO] ; правнучка [PERSON] , [INFO] ; правнук [PERSON] , [INFO] (а.с.30). У довідці Чорнолізького старостинського округу №12 Тисменицької міської ради від 13.06.2024 року №235 зазначено про те, що членами господарства станом на 15.04.1991 року, що знаходиться [ADDRESS] являлися наступні громадяни: голова сім`ї - [PERSON] - помер [INFO] ; дружина [PERSON] , [INFO] ; зять [PERSON] [INFO] - помер у 2007 році; дочка [PERSON] , [INFO] ; онук [PERSON] , [INFO] ; онука [PERSON] , [INFO] . Дане будинковолодіння є робітничий двір (а.с.59). Згідно копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ІФ №030195 виданого [PERSON] , який мешкає в с. Чорнолізці Тисменицького району у тому, що на підставі 16 сесії 3 скликання Чорнолізької сільської ради від 24.02.2001 року, згідно якого йому передається у приватну власність земельні ділянка площею 0,75 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована в с. Чорнолізці Чорнолізької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.20, 20зв). Згідно постанови державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. від 19.06.2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та неможливістю встановлення за [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] (а.с.32). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього ж Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Щодо прав на будинковолодіння. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, відповідно до законодавства, чинного до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно зі ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року (зі змінами) на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 №112/5, а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26, та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року №69, які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права, відтак положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч. 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст.182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ст. 315 ч.2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.1Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно листа ВСУ 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Факт, який просить встановити позивач, знайшов своє підтвердження на підставі довідок Чорнолізького старостинського округу №12 Галицької міської ради та за наслідками визнання цивільного позову відповідачами, які є дружиною та дочкою [PERSON] . Встановлення факту належності померлому [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для позивача має юридичне значення, оскільки дає можливість реалізувати право на спадкування. З оглянутих вище документів, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] , а отже позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Оскільки судом встановлено, що померлому як голові робітничого двору належало на праві власності будинковолодіння [ADDRESS] , а також встановлено факт належності померлому [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, позивач прийняла спадщину за заповітом, оскільки постійно проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини, відтак [PERSON] належить право власності на вищевказане майно в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] . Отже, позов слід задовольнити повністю. На підставі ст.328, 392, 1272, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved