Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є рідною дочкою відповідача [PERSON] . У зв`язку із веденням активних бойових дій за адресою місця реєстрації, позивачка разом із матір`ю та сестрою вимушена була переїхати до м. Києва та стати на облік як внутрішньо переміщена особа. Позивачка зазначає, що вона продовжує навчання у Фаховому коледжі «Універсум» при Київському столичному університету імені Бориса Грінченка і є студенткою другого курсу денної форми навчання та навчається за кошти державного бюджету. На сьогодні позивачка потребує матеріальної допомоги, оскільки отримує лише стипендію в розмірі 1510,00грн. Тому ураховуючи її матеріальне становище та становище її матері, та те що на утриманні матері ще перебуває малолітня дитина, а матеріальне становище батька дозволяє забезпечити належним чином, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на навчання в розмірі 19000,00грн щомісячно, починаючи з дати подання позову та закінчення навчання чи до досягнення нею двадцяти трьох річного віку. 04.10.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 22.10.2024 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що позовну заяву, від імені позивачки, готував адвокат, який не правильно зазначив норми чинного законодавства які регулюють ці спірні правовідносини. Вказує, що заявляючи вимогу про стягнення з нього 19000,00грн, стороною позивача не зазначений вид стягнення, чи то аліменти, чи пеня (неустойка) з аліментів. А з огляду на те, що на розгляді Деснянського районного суду м. Києва вже перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , то законним та обґрунтованим рішенням буде стягнення з нього присуджених коштів з дня набрання законної сили рішення суду. Також позивач зазначає, що стягнення аліментів на утримання дитини, повинно відповідати принципу пропорційності матеріального утримання доньки як з боку матері та і з боку батька. За таких обставин, очевидним є той факт, що за рахунок коштів, отриманих з мене, матір позивачки планує вирішити свої фінансові і матеріальні проблеми, а також утримувати свою неповнолітню доньку. Зазначає, що він протягом всіх років не ухилявся від виконання батьківських обов`язків та в добровільному порядку надавав кошти на утримання доньки, тому мати позивачки не зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів. Сторона позивача уникає обґрунтування необхідності та доцільності утримання повнолітньої доньки, яка навчається безкоштовно, та ще як внутрішньо переміщена особа отримує соціальну допомогу. Позивач звертає увагу, що бажаний розмір аліментів позивачки в шість разів перевищує прожитковий мінімуму в Україні для працездатних осіб. Зазначає, що реальний сімейний та матеріальний стан, та те що на його утриманні перебуває дружина та двоє пасинків, просить стягнути з нього на користь доньки [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 5500,00грн щомісячно, починаючи з дати набрання рішення законної сили і до дати закінчення навчання, а саме до 30.06.2025. Станом на 21.11.2024 закінчились строки для подання відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Позивачка [PERSON] , згідно з довідки виданої Фаховим коледжем «Універсум» Київського столичного університету імені Бориса Грінченка, є студенткою другого курсу, освітньо-професійна програма: Початкова освіта, форма навчання: денна (навчається за кошти державного бюджету. Строк навчання з 01.09.2022 по 30.06.2025. Згідно із Відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, [PERSON] отримує дохід (стипендію) в розмірі 1510,00грн. Відповідно до Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.04.2022 № 3003-5001118516, [PERSON] з 17.04.2022 зареєстрована за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] . Як убачається із Договору оренди житла (квартири) від 02.04.2022, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , вартість оренди квартири становить 6000,00грн в місяці. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно із частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Згідно із відомостей Пенсійного фонду України, мати позивачки [PERSON] , за період з січня 2024 року по червень 2024 року (включно) отримала дохід в розмірі 27719,05грн. Батко позивачки [PERSON] , відповідно до Довідки від 06.08.2024 № 60, виданої ТОВ «Старокостянтинівський олійноекстракційний завод» з 16.02.2022 займає посаду інженера з технічного нагляду, дохід за період з 01.02.2024 по 31.07.2024 (без утримань) становить 118780,48грн. Також відповідно до Довідки ТОВ «Карнел-Трейд» [PERSON] працює на посаді інженера за технічного нагляду, дохід за період з лютого 2024 року по липень 2024 року (без утримань) ставить 314884,84грн. Позивачка в позовній заяві зазначає, що вона потребує матеріальної допомоги та її витрати на місяці складаються з: навчальних витрат - близько 2000грн - 3000грн на місяць; вирішення питання з проживанням - близько 3000грн на місяць; витрат на продукти харчування - близько 3000грн на місяць; транспортні витрати - близько 800грн-1500грн на місяць; витрати а сезонний одяг - близько 2000грн на місяць; витрати та медичне обслуговування, ліки - близько 500грн -1000грн на місяць; витрати на культурі заходи - близько 1000грн - 1500грн на місяць; потреби на гігієнічні засоби - близько 400грн -1200грн на місяць; витрати на мобільний зв`язок - 400грн на місяць; витрати на непередбачені потреби - близько 400грн на місяць, що разом становить 19000,00грн. Однак позивачкою до суду не надано жодних підтверджень зазначених вище витрат, а також не обґрунтована їх необхідність. А отже в матеріалах справи не має належних та достатніх доказів про те, що позивачка потребує матеріальної допомоги від батька саме в розмір 19000,00грн. Зокрема суд беззаперечно встановив, що позивачка щомісяця отримує стипендію в розмірі 1510,00грн, стоїть на обліку як внутрішньо переміщена особа, що дає їй право на щомісячне отримання соціальної допомоги в розмірі 3000,00грн, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів «Про Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб». Отже ураховуючи, що позивачка є студенткою у зв`язку з цим не має можливості працевлаштуватись та потребує матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач частково визнає позовні вимоги і має бажання допомагати своїй доньці, суд вважає правильним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5500,00грн, щомісячно до закінчення навчання, а саме до 30.06.2025, але не більше як до досягнення [PERSON] 23 років, починаючи з 02.10.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Також, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно з ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial