Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Миргородської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свій позов мотивував тим, що у період з жовтня 2012 року по липень 2014 року, між ним та відповідачем [PERSON] існували фактично шлюбні відносини. Від цих відносин у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , який з серпня 2022 року постійно проживає з ним. З цього ж часу відповідач з дитиною не проживає, до неї не з`являється та участі у її вихованні не приймає, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться навчанням сина, станом його здоров`я, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Таким чином, відповідач не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні та утриманні дитини, тобто покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються ним самостійно без участі відповідача. Адреса проживання відповідачки на даний час навіть не відома. Просив позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дитини: [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітну (доходу) щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , повноліття. Ухвалою суду від 20.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07.08.2024р року підготовче провадження у справі було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачка, сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що живе разом з батьком та прабабусею, хоче й надалі жити з батьком. За цей час мама йому телефонувала тільки один раз, коли йому було 8 чи 9 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачем вони друзі, відповідачку також знає, спілкувалися з нею, коли вона проживала з позивачем. Останні три-чотири роки дитина проживає з батьком та прабабусею, дитина казала, що з мамою не спілкується. Після того, як матір переїхала в [PERSON] , вони з нею не спілкувалися. З того часу вона її не бачила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що прибирає в під`їзді, де живе позивач років двадцять і весь цей час знає його сім`ю. [PERSON] бачила перший і останній раз, як привезли її з пологового будинку. Потім вона з дитиною уїхала в [PERSON] . В 2022 році матір [PERSON] привезла [PERSON] в [PERSON] до батька і залишила його з ним. У дитини були проблеми з навчанням, він не розумів українську мову, в нього були проблеми з ногами, батько возив його до ортопеда в. Полтаву. Маму ніхто не бачив, з 2022 року дитина постійно живе з батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її сусідом. [PERSON] бачила ще коли [PERSON] був маленький, вони жили з позивачем, потім розійшлися і [PERSON] жив з матір`ю. Влітку 2022 року теща привезла [PERSON] в [PERSON] з речами і залишила дитину з батьком. [PERSON] розповідав, що мама ніколи йому не телефонує. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення свідків, думку дитини, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 08.07.2021р. (а.с. 7). Крім того, як встановлено під час судового розгляду, дитина [PERSON] проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою ЖК «Мрія» (а.с. 6). Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки та піклування, надав висновок №2955/01-35 від 07.08.20204 року, в якому зазначили, що в зв`язку із відсутністю необхідної інформації від матері дитини, не можуть надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] . Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідачки батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах неповнолітньої дитини. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст.169 СК України. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів доходу відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави та 1211,20 грн. користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved