Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

06 червня 2024 позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Кандиба Т.О., звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . На час народження дитини сторони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З 2014 року [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання, а дитина залишилась проживати з позивачем. З цього часу [PERSON] самостійно виховує, забезпечує, оздоровлює сина та займається його навчанням і розвитком. З лютого 2022 позивач разом з сином проживають у м. Золотоноша Черкаської області та перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи. Відповідачка з сином не спілкується, життям дитини не цікавиться, участі в матеріальному забезпеченні, вихованні, оздоровленні чи духовному розвитку дитини не приймає. 17 червня 2024 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2024 підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання повторно не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причину неявки суду не повідомила, заяв про відкладання розгляду справи від неї до суду не надходило. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 16.04.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 676. Відповідно до довідки № 7127-5000606308 від 31.03.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 7127-5000606484 від 31.03.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Комунального закладу «Харківський ліцей № 155 Харківської міської ради» № 01-48/31 від 13.02.2024, упродовж навчання [PERSON] у школі, з 31.05.2018 по 06.09.2022, батько дитини [PERSON] весь час проживав з сином, активно займався його навчанням та вихованням, систематично відвідував батьківські збори, приймав активну участь в житті класу та школи. Мати дитини, [PERSON] , успіхами дитини не цікавилась, школу не відвідувала. Відповідно до довідки № 128 від 29.03.2024 [PERSON] з 18.08.2022 і по теперішній час навчається в Золотоніській спеціалізованій школі № 2 інформаційних технологій Золотоніської міської ради Черкаської області. Упродовж навчання [PERSON] батько весь час проживає з сином, систематично відвідує батьківські збори. Мати, [PERSON] , успіхами дитини не цікавиться, школу не відвідує. Згідно з заявою від 08.07.2014, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Серветник А.Г., зареєстрованою в реєстрі за №1198, [PERSON] , [INFO] , не заперечує та надає згоду на постійне проживання та реєстрацію малолітнього сина [PERSON] разом з батьком дитини [PERSON] . Згідно до висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради № 1097 від 07.05.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , з тих підстав, що вона свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, з сином не спілкується та не піклується про стан його здоров`я, хоча мала би це робити. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved