Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

29.01.2024 [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] , в якій позивач просить: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.06.2021 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 31; - визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] за місцем його фактичного проживання. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.01.2024 дану справу передано за підсудністю Першотравенському міському суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15.04.2024 дану справу передано за підсудністю Деснянському районному суду м. Чернігова. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.06.2024. Ухвалою суду від 10.06.2024 визнано явку представника Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судові засідання обов`язковою; витребувано від Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи; відкладено підготовче засідання на 30.07.2024. Ухвалою суду від 30.07.2024 закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.10.2024. 09.10.2024 розгляд справи відкладено на 25.11.2024, у зв`язку з неявкою відповідачки. У судове засідання учасники справи не з`явилися, представниця позивача у письмовій заяві просила справу розглядати без її участі, дала згоду на заочний розгляд; відповідачка про причини неявки не повідомила, відзиву не подала. За згодою представниці позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.06.2021, актовий запис № 31 (а.с. 12). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідно (а.с. 13). За змістом позовної заяви, подружні відносини подружжя припинило з травня 2023 року, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки це суперечить його інтересам. Згідно положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме інтересам позивача, а тому позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Як убачається із позовної заяви, копії акта про проживання особи без реєстрації від 15.01.2024, копії договору оренди № 17 від 14.12.2023, листа Мінсоцполітики від 12.04.2024, позивач разом із малолітньою донькою [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . 28.06.2024 представниця позивача подала заяву через систему «Електронний суд» про зміну місця проживання позивача: [ADDRESS] . Позивач, вважаючи, що проживання дитини саме з ним буде найкращим чином відповідати її інтересам, звернувся з даним позовом до суду. Свою вимогу обґрунтовує тим, що він з малолітньою дочкою проживає окремо від відповідачки. За місцем спільного з дочкою проживання є всі необхідні умови для розвитку дитини. Крім того, позивач має місце роботи, де позитивно характеризується. Як убачається з довідки від 10.01.2024 за вих. № 6, [PERSON] працює на підприємстві ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» на посаді агронома із захисту рослин з 09.12.2021, та на посаді головного агронома з 13.02.2023 і по теперішній час (а.с. 17). Із характеристики, виданої керівником підприємства ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» Шкітюком В., убачається, що [PERSON] , 1994 року народження, зарекомендував себе як привітний і сумлінний працівник, вміє організувати робочий процес і проконтролювати якість виконуваної роботи відповідно до поставлених завдань. Має високі професійні якості, володіє необхідними знаннями та навичками для виконання своїх посадових обов`язків. Він завжди готовий до навчання та підвищення кваліфікації. У непередбачених ситуаціях може самостійно прийняти правильне рішення. За характером спокійний та врівноважений, в колективі користується повагою та авторитетом (а.с. 20). Згідно довідки від 09.01.2024 № 0901 [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує заняття в Освітньому центрі «РозУмка». Оплату за навчання здійснює батько, а також водить і забирає дочку із занять. Вартість навчання з вересня 2023 року становить 830 грн за місяць (а.с. 23). Із висновку щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22.07.2024 № 478, убачається, що спір між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини відсутній, а місце проживання дитини визначено обома батьками за їхньою згодою. За приписами статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (частина перша статті 157 СК України). Згідно з частинами першою та другою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, незважаючи на принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення надає перевагу частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 та керується цією нормою, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я в якому вона проживає. Із матеріалів справи убачається, що позивач піклується про дочку, бере активну участь у її вихованні, духовному та фізичному розвитку, забезпечує її матеріально, що також підтверджується висновком щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22.07.2024 № 478. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.06.2024 № 334/3710/22 наголосив на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку матері щодо проживання дитини разом з батьком на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі. Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), а також у постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 757/555/22 (провадження № 61-10724св23). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.04.2024 № 501/1786/22 наголосив на тому, що надання органом опіки та піклування висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір. Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20). Позивачем надані суду докази, які свідчать про те, що він створив усі належні умови для виховання та розвитку дитини, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком за його місцем проживання. Суд зауважує, що вирішення справи на користь позивача не впливає на право матері малолітньої [PERSON] спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути судовий збір. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved