Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

01.07.2024 року до суду звернувся позивач, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» з позовом про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит до відповідача, [PERSON] 08.07.2024 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 09.07.2024 ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 13.11.2024 року. 13.11.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит № 2109826604901 від 08.04.2021 року у розмірі 36\~251.00 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028.00 грн., та понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 13\~000.00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 08.04.2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] , укладено договір про споживчий кредит № 2109826604901. Відповідно до п.1.1 Договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в анкеті-заяві та складає 3\~600.00 грн., на умовах строковості , платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно цього договору, його додатків і правил. Відповідно до п .1.9 Договору граничний строк кредитування - один рік. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховані грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі 3\~600.00 грн., що підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ «Фінансова компанія «Вей фор пей» 08.04.2021 року здійснено один переказ грошових коштів на карту. Яка належить позичальнику у сумі 3\~600.00 грн Підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена чинним законодавством. 01.12.2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ » та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ » відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників, в тому числі і за договором про споживчий кредит № 2109826604901 від 08.04.2021 року. В свою чергу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ » відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі і за договором про споживчий кредит № 2109826604901 від 08.04.2021 року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на дату подання позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості складає 63\~963.36 грн., з яких: Заборгованість за тілом кредиту - 3 600 грн.; Заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 60\~363.36 грн. Проте враховуючи принцип розумності співмірності і пропорційності позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором споживчого кредиту № 2109826604901 від 08.04.2021 року в сумі 36\~251.00 грн, з яких Заборгованість за тілом кредиту - 3 600 грн.; Заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 32\~651.00 грн. Станом на дату подання позовної заяви строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідачка свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем наданий відзив на позовну заяву,згідно якого відповідачка просить відмовити у задоволення позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що вона жодного договору кредитування на отримання коштів не оформляла та ніяких коштів не отримувала. Їй невідомо звідки у позивача є її паспорті дані. Вимоги за договором декілька раз відступались, що на думку відповідача є фінансовою аферою. Тому вказаний в позові борг є неіснуючим . Також просить застосувати позовну давність до вимог позивача. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 08 квітня 2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] , був укладений договір про споживчий кредит № 2109826604901, що підтверджується копією договору про споживчий кредит. Укладений між сторонами договір підписаний електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, а саме: Y7, що підтверджується інформацією, зазначеною в договорі та в додатках до нього. Відповідно до ч.1,3,4,5,6, ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» - Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - \~ \~ \~ \~надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - \~ \~ \~ \~заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - \~ \~ \~ \~вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» - Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - \~ \~ \~ \~електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - \~ \~ \~ \~електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - \~ \~ \~ \~аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1,2.3 ст. 207 ЦК України - Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким одноразовим ідентифікатором є Y7 . Відповідно судом встановлено, що відповідач прийняла пропозицію укласти договір про надання споживчого кредиту . Оскільки згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19 від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18 . від 07.10.2020 року у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Відповідачкою не надано жодного доказу того, що нею оспорювався зазначений вище договір про споживчий кредит раніше. Крім того отримавши позовну заяву відповідачка зустрічного позову щодо оспорення зазначеного договору споживчого кредиту, щодо його не укладення, не подала. Про наявність відкритої провадженням цивільної справи та змісту позовних вимог була належним чином повідомленою, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки від 04.09.2024 року. Також відповідачка не зверталась до правоохоронних органів із заявою з приводу вчинення відносно неї шахрайських дій. Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами договір споживчого кредиту не оспорювався та не визнавався судом недійсним тому є чинним оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України. А доводи відповідача щодо неукладення нею договору суд вважає безпідставними, оскільки відповідачкою не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до п.1.1 Договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в анкеті-заяві та складає 3\~600.00 грн., на умовах строковості , платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно цього договору, його додатків і правил. Відповідно до п .1.9 Договору граничний строк кредитування - один рік. Відповідно до пункту 1.4 Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту; б) починаючи першого дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна сатвука збільшується на 1.64 % порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4а.; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1.38% порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4б.; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2.65% порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4в. д) тип процентної ставки фіксована. Таким чином судом встановлено, що укладаючи договір споживчого кредиту сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі і умови щодо розміру процентної ставки та умов її нарахування межах та після закінчення строку кредитування. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що позикодавець належним чином виконав взяті на себе за вищевказаним договором споживчого кредиту зобов`язання, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі 3\~600.00 грн., що підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ «Фінансова компанія «Вей фор пей» 08.04.2021 року здійснено один переказ грошових коштів на карту № [NUMBER] , яка належить позичальнику у сумі 3\~600.00 грн. Номер вищевказаної картки відповідачка сама зазначила при укладенні договору та не надала суду жодного доказу того, що банківська картка з таким номером на її ім`я не випускалась. В паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачкою одноразовим ідентифікатором, остання підтвердила отримання нею та її ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту. А також отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі і у разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. Таким чином судом встановлено, що підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена чинним законодавством. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з положенням частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В укладеному кредитному договорі та у паспорті кредиту, як вже зазначалось вище, сторонами погоджені умови щодо розміру та видів відсотків за користування кредитом. При цьому сторони погодили розмір відсотків, які встановлюються протягом дії договору, так і у випадку неповернення позичальником грошових коштів у визначений у договорі про споживчий кредит строк. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів тог, що відповідачка виконала взяті на себе зобов`язання та сплатила заборгованість за укладеними кредитними договорами суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України - Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Станом на дату подання позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості складає 63\~963.36 грн., з яких: Заборгованість за тілом кредиту - 3 600 грн.; Заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 60\~363.36 грн., що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Проте, позивач враховуючи принцип розумності співмірності і пропорційності позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором споживчого кредиту № 2109826604901 від 08.04.2021 року в сумі 36\~251.00 грн., з яких Заборгованість за тілом кредиту - 3 600 грн.; Заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 32\~651.00 грн. Також судом встановлено, що 01.12.2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ » та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ » відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників, в тому числі і за договором про споживчий кредит № 2109826604901 від 08.04.2021 року, що підтверджується копією договору факторингу. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до позичальника [PERSON] , (номер [NUMBER] )за договором про споживчий кредит № 2109826604901 від 08.04.2021 року, що підтверджується копією реєстру боржників. В свою чергу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ » відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі і за договором про споживчий кредит № 2109826604901 від 08.04.2021 року, що підтверджується копією договору про відступлення права вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до позичальника [PERSON] , (номер [NUMBER] )за договором про споживчий кредит № 2109826604901 від 08.04.2021 року, що підтверджується копією реєстру боржників. Відповідно до ст. 214 ЦК України - До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України - Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України - Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України - \~Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Таким чином неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у сплаті новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Таким висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18) Виходячи з викладеного судом встановлено, що у позивача виникло право вимоги до відповідача за Договором споживчого кредиту № 2109826604901 від 08.04.2021 року, як у правонаступника первісного кредитора. Відповідач не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, що було б належним виконанням відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, та не надала суду доказів належного виконання зобов`язання, після відступлення прав вимоги як ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДУТУВАННЯ» так і позивачу по справі . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона відповідача не надала будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування обставин, на які посилається позивач, а тому, з врахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає доведеними посилання позивача на існування заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором у сумі, зазначеній у розрахунку заборгованості. При цьому нарахування відсотків за укладений договором про споживчий кредит після відступлення права вимоги новими кредиторами не здійснювалось. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором споживчого кредиту № 2109826604901\~від \~08.04.2021\~ року в загальній сумі 36\~251.00 грн., з яких Заборгованість за тілом кредиту - 3 600 грн.; Заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 32\~651.00 грн. Доводи відповідача, що позивач пропустив строк позовної давності, яку остання просить застосувати, як підставі для відмови у задоволенні позовних вимог, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України - Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України - Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України - Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 4.12. укладеного Договору споживчого кредиту, сторони погодили його умову щодо встановлення строку позовної давності в 10 років. Відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України - У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в зв`язку із закінченням строку позовної давності відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3028 .00 грн., оскільки судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, так як судовий збір сплачений позивачем в мінімальному розмірі. Вирішуючи вимоги про стягнення понесених судових витрат за надання правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч1,2. 3 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; Відповідно до ч.1,2. 3, 4 , 5 ст. 137 ЦПК України - Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З урахування зазначених вище правових норм, вирішуючи питання про відшкодування понесених відповідачем судових витрат за надання правової допомоги, оскільки позивачеві відмовлено у задоволенні позовних вимог , суд виходить з наступного. До позовної заяви позивачем надано: копію договору № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року укладеного між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», прайс - лист з визначенням ціни послуг, платіжна інструкція від 11.06.2024 року на суму 200\~000.00 грн., з призначенням платежу за надання правової допомоги згідно договору № 07-06/2024 від 07.06.2024 року, заявка на надання юридичної допомоги № 344 від 07 червня 2024 року про погодження юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості із [PERSON] на суму 13 000.00 грн. При визначенні розміру відшкодування за надання юридичних послуг суд враховує, що спір між сторонами стосується майнових правовідносин та сума, що підлягає стягненню з відповідача є незначною. Справа не складає значного публічного інтересу, не є складною і є типовою для даного виду позовних заяв. Судом враховується, що справа розглядалась протягом незначного періоду часу. Також судом враховується, що справа розглядалась без виклику учасників розгляду справи, а також, що представником позивача витребувані та додані до позовної заяви необхідні документи, які надали можливість суду ухвалити рішення у справі та не потребували додаткового витребування доказів. З урахуванням всіх вищенаведених обставин, а також пропорційності понесених судових витрат відносно предмета спору, ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат за надання правової допомоги частково та про стягнення з відповідача на користь позивача 3000.00 (три тисячі ) грн., на відшкодування понесених судових витрат за надання правової допомоги. В іншій частині судові витрати за надання правової допомоги покласти на позивача.

Outcome: partial