Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Щаслива Марина Олександрівна, 26.05.2024 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог уточненого позову від 22.09.2024) просить стягнути з [PERSON] на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 402 553,18 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не сплачував аліменти на утримання власних дітей без поважних причин з червня 2022 року по червень 2024 року, тобто не виконував зобов`язання передбачене ст.180 СК України належним чином, що є підставою для стягнення неустойки (пені) у розмірі визначеному ст.196 СК України. Відповідач надав письмові пояснення в яких виклав свої заперечення проти позову посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а внаслідок непереборної сили збройної агресії Російської Федерації до України і окупації м. Мелітополя в якому він проживав. Вказані обставини призвели до втрати роботи, відсутності коштів і змусили відповідача переїхати до м. Запоріжжя, а в подальшому до Норвегії де він зараз отримує соціальний захист. На даний час у нього тяжке матеріальне становище, він має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу, його нинішня дружина є інвалідом 2 групи з дитинства. Відповідач зазначив, що позов носить штучний характер, щоб усунути його від можливості брати участь у вихованні дітей, позивач навмисно приховує інформацію щодо сплати аліментів до початку бойових дій та фактичного місця проживання сторін, що є зловживанням процесуальними правами. У зв`язку з викладеним відповідач просив відмовити в позові. Ухвалою суду від 03.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання, що було призначене на 27.06.2024, яке неодноразово відкладалося у зв`язку з неявкою учасників справи та неможливістю розгляду справи за наявними матеріалами. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, просила позов задовольнити, відповідач надав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки не може особисто з`явитися в судове засідання через військові дії на території України. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи, що відповідає положенню ч.3 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про що 20.11.2012 складено відповідний актовий запис № 1511 (а.с.10), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про що 22.12.2015 складено відповідний актовий запис № 1509 (а.с.11). Сторони зареєстрували шлюб 20.08.2016 у Мелітопольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (відповідний актовий запис № 616), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.8), при укладенні шлюбу позивач змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". В подальшому шлюб був розірваний. 23.02.2023 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (відповідний актовий запис № 122), при укладенні шлюбу позивач змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.9). 07.12.2022 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Заводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (відповідний актовий запис № 313), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.102). [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.103). Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія АД № 127790 від 28.10.2009, дружина відповідача [PERSON] , є особою з другою групою інвалідності з дитинства (а.с.104). Згідно судового наказу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.07.2021 по справі № 937/4020/21 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 07.05.2021 і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] (а.с.6). Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 13.05.2024 було відкрито виконавче провадження № 74977597 про примусове виконання судового наказу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.07.2021 (а.с.13). Згідно розрахунку № 74977597 заборгованості зі сплати аліментів наданого разом з супровідним листом № 85845-1-261 від 10.09.2024 складеного державним виконавцем, при примусовому виконанні судового наказу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.07.2021, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2024 складає 123990,35 грн. Боржником сплачені певні суми аліментів за період з червня 2021 по лютий 2022 та в серпні 2024 (а.с.136). Відповідно до банківських квитанцій наданих позивачем, [PERSON] також сплачував аліменти на рахунки позивача за період з березня 2022 по листопад 2022 та в лютому 2023 по 1,00 грн., або по 1,01 грн. (а.с.137-146). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 та ч. 1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) визначаються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; та наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі №661/905/19). Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем в порушення вищевказаних положень закону не доведено належного виконання своїх обов`язків по утриманню малолітніх дітей, натомість матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження такої винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дітей. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21), яка відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України підлягає врахуванню при вирішенні цієї справи, аналізуючи питання підтвердження настання обставин непереборної силу (форс-мажору), дійшла висновку, що: єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні". Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 75 ГПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів". Відповідно до Про торгово-промислові палати в Україні; нормативно-правовий акт № 671/97-ВР від 02.12.1997">ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5). Відповідно до п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов`язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Загальновідомою обставиною і такою, що не підлягає доказуванню, є введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану у зв`язку із збройною агресію рф проти України, який діє до теперішнього часу. Згідно з листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України цим листом засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 та підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарювання та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контакту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до наданих відповідачем копій документів, він є внутрішньо переміщеною особою, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та веденням бойових дій, вимушений був виїхати з м. Мелітополя, в якому він проживав, до м. Запоріжжя, а в подальшому до Норвегії де він зараз отримує соціальний захист (а.с.119, 167, 179). Однак, суд не бере до уваги вказані обставини як безсумнівні докази наявності непереборних (форс-мажорних) обставин, які б звільняли відповідача від виконання обов`язку зі сплати аліментів на утримання дітей та від відповідальності, передбаченої ст.196 СК України. Станом на день розгляду справи, наявність у відповідача форс-мажорних обставин, які б звільняли його від вказаної відповідальності, не підтверджена жодним сертифікатом ТПП. Жодні надані відповідачем документи не дають можливості перевірити відомості про його матеріальний стан, наявність корпоративних прав, нерухомого чи цінного рухомого майна, коштів на його рахунках на момент виникнення боргу, отримання інших доходів. До того ж, як вже зазначалось, відсутність коштів не звільняє платника аліментів від відповідальності за прострочення їх сплати. Отже, факту того, що порушення строків сплати аліментів на утримання дітей сталося не з вини відповідача, а внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, відповідач перед судом не довів, у зв`язку з чим суд, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з нього на користь позивача неустойки (пені), встановленої ст. 196 СК України. При визначенні розміру пені за несвоєчасне виконання відповідачем своїх аліментних зобов`язань суд зазначає наступне. Згідно виконаного представником позивача розрахунку розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів за період з червня 2022 року по червень 2024 становить 402 553 грн. 18 коп.. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості зі сплати аліментів визначений державним виконавцем в розрахунку від 09.09.2024, а також не спростував визначений позивачем у зв`язку з такою заборгованістю розмір пені, а відтак наданий позивачем розрахунок розміру неустойки (пені), за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. При цьому, враховуючи положення ч.1 ст. 196 СК України, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача не може бути більше 100 відсотків заборгованості, а саме 123 990,35 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Ураховуючи, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою, був вимушений виїхати з м. Мелітополя в якому він проживав, має на утриманні дружину з другою групою інвалідності з дитинства, а також спільну з нею малолітню дитину, суд вважає справедливим і таким, що відповідатиме наведеним вище критеріям, зменшення розміру пені за час затримки відповідачем сплати аліментів на утримання дітей до 50 % розміру суми, яку можливо з нього стягнути відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, а саме до 61 995,18 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 619 грн. 95 коп. (61 995,18 грн. х 4 025,53 грн. / 402 553,18 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial