Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

У жовтні 2024 року адвокат Єфіменко Владислав Сергійович в інтересах [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись як на підстави для його розірвання на те, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, позивач не веде спільного господарства з відповідачем з осені 2020 року, а з початку 2021 року спілкування між подружжям припинилося, а тому позивач не бажає жити однією сім`єю з відповідачем та вказує, що збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. 14 жовтня 2024 року на запит суду у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 08 листопада 2024 року. 08 листопада 2024 року розгляд справи відкладено на 25 листопада 2024 року. Відповідач та її представник в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, до початку судового засідання представник відповідача - адвокат Сірий І.О. подав заяву, в якій просив надати подружжю строк для примирення 2 місяці. У судовому засіданні 25 листопада 2024 року представник позивача заперечував проти надання строку на примирення, вказував, що сторони не спілкуються, відповідачка не вчиняє жодних дій для примирення, а навіть якби і вчиняла - позивач не бажає продовження шлюбу з відповідачкою, тому що це буде суперечити його інтересам. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 17 травня 2017 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 744. Дітей від цього шлюбу подружжя не має. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як передбачено частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини другої статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.05.2019 у справі №442/6319/16-ц. У судовому засіданні представник позивача категорично заперечував проти надання часу на примирення, вказав, що позивач не бажає зберігати шлюб та не змінить свою думку навіть після спливу цього строку, оскільки розбіжності у поглядах на сім`ю є істотними, а тому наполягав на розірвані шлюбу. Розглянувши подане відповідачем клопотання про надання строку для примирення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання такого строку, оскільки відповідач не навела жодних обгрунтувань, доводів і міркувань щодо необхідності і доцільності примирення сторін, а позивач категорично заперечив проти примирення. Зі змісту позовної заяви та пояснень сторін вбачається, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння у істотних питаннях сімейного життя. Позивач втратив почуття любові та поваги до відповідача, спільний бюджет сторони не ведуть, будь яке спілкування припинено. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами другою-третьою цієї статті встановлено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Беручи до уваги викладені норми законодавства, оцінивши доводи позивача, суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, позивач категорично не бажає продовжувати шлюбні відносини з відповідачем, шлюб фактично припинено, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, заява про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, а отже наявні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved