Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

07 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та заборону вивезення дитини за межі України без дозволу батька. Позовна заява мотивована тим, що 07 жовтня 2013 року між позивачем, [PERSON] (далі - позивач), та [PERSON] (далі - відповідачка) було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, актовий запис № 06, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] (далі - [PERSON] ), [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Протягом останніх років стосунки між позивачем та відповідачкою поступово погіршувались, спільне життя не склалось, на даний час сторони фактично не проживають однією сім`єю. 08 травня 2023 року позивач звернувся до Держинського районного суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. [PERSON] залишився жити із відповідачем за їхньою спільною згодою. Пысля чого відповідачка [PERSON] повідомила про її намір виїхати за межі України з дитиною на необмежений строк до Сполучених Штатів Америки (далі - США). Відповідачка зазначила, що вона бажає виїхати разом із дитиною по програмі для біженців, внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, повідомляючи при цьому, що повернутись до закінчення воєнного положення не матиме змоги, що підтверджується скріншотами листування між позивачем та відповідачкою. Позивач став заперечувати проти такого рішення, аргументуючи це тим, що такі дії відповідача порушать права [PERSON] та права позивача, як батька. Проте відповідачка не бажала прислухатись до заперечень позивача і продовжувала заявляти про свій намір вивезти дитину за межі України, а саме - до Сполучених Штатів Америки, на необмежений строк. Таким чином, відповідачка діє всупереч інтересам [PERSON] та своїми діями по вивезенню дитини за кордон у США на необмежений строк, позбавивши дитину можливості бачитись, спілкуватись з батьком та виховуватись батьком, що порушить як інтереси [PERSON] так і інтереси позивача, як батька. Вказує на те, що поведінка відповідачки по відношенню до [PERSON] суперечить засадам інституту сім`ї та батьківства, в цілому. Отже, відповідачка має намір, всупереч заборони позивача, вивезти [PERSON] за межі України, а саме до США, на необмежений строк. Наголошує на тому, що відповідачка діє лише у власних інтересах, реалізуючи власні амбіції. Не бажає жити в Україні, бажає самореалізуватись за кордоном, не зважаючи на те, що внаслідок її дій, будуть порушені права дитини та права позивача як батька. Внаслідок неналежної та егоїстичної поведінки відповідачки по відношенню до дитини, у позивача виникла необхідність звернутись до суду для визначення місця проживання дитини разом з позивачем, адже позивач забезпечить дитині реалізацію її прав та забезпечить її найкращі інтереси. Враховуючи зазначене, відповідачка своїми діями, спрямованими на вивезення [PERSON] за кордон на необмежений строк, повністю виключить можливість контактувати [PERSON] з позивачем, право дитини на контакт з батьком, на батьківське виховання, порушить права дитини, що закріплені ст. 7, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, ст. ст. 8, 150, 151, 152, 153, 155 СК України, ст. ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства». Вочевидь, відповідачка діє у власних інтересах, а не в інтересах [PERSON] , чим порушує найкращі інтереси дитини. Вивізши дитину за межі України, відповідачка позбавить позивача права на безперешкодне спілкування з [PERSON] . Позивач неодноразово звертав увагу на це, проте відповідачка не надає цим запереченням жодного значення. Таке право позивача на контакт з дитиною взагалі не враховується відповідачкою, незважаючи на неодноразові зауваження з боку позивача. Відповідачка продовжує заявляти про намір вивезти дитину до США та повністю позбавити батька можливості контактувати зі своєю дитиною, що є порушенням права батька на контакт з дитиною. Між позивачем і відповідачкою під час прийняття рішення про окреме проживання було досягнуто усної згоди про те, що син залишається жити з відповідачем, а позивач матиме необмежене право на виховання дитини, піклування про дитини, право на безперешкодне спілкування, право на контакт з дитиною, проте, зі спливом часу, однак, відповідачка повідомила про свій намір виїхати разом із дитиною до Сполучених Штатів Америки, не реагуючи жодним чином на аргументовані заперечення пзивача, тим самим порушивши його право на визначення місця проживання дитини. Позивач неодноразово пропонував різні варіанти рішення цієї ситуації, зокрема, залишитись матері з дитиною в Україні, залишити дитину жити з батьком, укласти договір про виховання дитини з визначенням прав кожного із батьків на виховання, піклування, контакт та безперешкодне спілкування, проте відповідач не приймає жодної пропозиції позивача, аргументуючи це тим, що вона не бажає жити в Україні і не бажає прислухатися до його думки, адже вона не хоче втрачати змогу жити та розвиватись у США. Даний факт підтверджується скріншотами листування. Аналізуючи зазначене, відповідачка порушує право позивача, як батька, встановлене ст. 160 СК України, та має намір вчинити дії, що неодмінно призведуть до порушення прав Позивача, як батька, закріплених ст. 18 Конвенції про права дитини, ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, ст. ст. 141, 151, 153 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Позивач у ході особистого спілкування, а також листування з відповідачем, намагався дійти згоди про те, щоб відповідачка залишилась жити в Україні, задля забезпечення реалізації прав [PERSON] та задля забезпечення його найкращих інтересів. Позивач навіть пропонував укласти договір, що визначав би умови виховання дитини. Проте відповідачка не бажає зберегти сім`ю, не бажає виховувати разом дитину, не бажає залишатись жити в Україні і має намір виїхати до США на необмежений строк. У ході спілкування сторони не дійшли згоди про те, з ким залишиться жити дитина, тому позивач реалізовує своє право на звернення до суду із позовними вимогами про визначення місця проживання дитини. Позивач належним чином виконує обов`язки по вихованню [PERSON] та забезпечує йому необхідні умови для розвитку. Позивач займається вихованням [PERSON] , гуляє з сином на дитячих майданчиках, на свіжому повітрі, багато часу приділяє розвиваючим іграм з [PERSON] . Позивач забезпечує права [PERSON] на житло, передбачене ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства». Позивачу на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією дублікату Договору про поділ спільного майна подружжя від 07.07.2023. У зазначеній квартирі у [PERSON] є своя власна кімната, зона для ігор та розвитку, власне ліжечко. 21 серпня 2023 року позивач звернувся до Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, за місцем свого фактичного проживання, із заявою про здійснення обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . 30 серпня 2023 року Службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради скадено акт обстеження умов проживання дитини, копія якого додається до позовної заяви. Відповідно до Акту № 80 умови проживання добрі. У квартирі зроблено капітальний ремонт, обладнано необхідними меблями та побутовою технікою, чисто, затишно, охайно. Для дитини відведено окрему кімнату, у наявності добре обладнане спальне місце, шафа та полиці для зберігання речей та одягу. Забезпечений речами відповідно до віку та сезону. Таким чином, позивач належно та в повному обсязі виконує обов`язки батька, не порушує права [PERSON] , діє виключно задля забезпечення його найкращих інтересів. Позивач має достатній самостійний дохід для забезпечення усіх потреб дитини, що підтверджується копією довідки № 1 від 21.08.2023, виданою ФОП [PERSON] , копією довідки про обіги № 23082181115423801 від 21.08.2023, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», копією відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 21.08.2023. Окрім того, позивач характеризується як відповідальна, дисциплінована, порядна, скромна людина, чудовий професіонал своєї справі. Позивач завжди спокійний, ввічливий, уважний, завжди готовий прийти на допомогу, дуже любить свого сина, часто розповідає про нього із гордістю та теплотою, що підтверджується копією характеристики з місця роботи від 07.08.2023. Таким чином, [PERSON] належно виконує свої батьківські обов`язки, що полягає у прийнятті активної участі у вихованні дитини, проведення з ним часу, зайняття розвиваючими іграми, забезпечення сталого графіку дитині у відповідності до її вікових потреб. Батько поважає дитину, забезпечує її найкращі інтереси та не порушує прав дитини; - створює належні умови для виховання і розвитку [PERSON] , що проявляється у оформленні дитини до дитячого садочку, з метою забезпечення спілкування дитини із однолітками, прийняття участі у розвиваючих заняттях, іграх; забезпечує дитині належні санітарно-гігієнічні та побутові умови, адже у дитини є власна кімната, яка перебуває у охайному стані і надає можливість дитині займатись власними справами, гратися та відпочивати; - позитивно характеризується за місцем роботи, як відповідальна, дисциплінована, порядна, скромна, спокійна, ввічлива, уважна людина, чудовий професіонал у своїй справі, який завжди готовий прийти на допомогу, та як такий, що дуже любить свого сина, часто розповідає про нього з гордістю та теплотою; - має власну квартиру, достатній самостійний стабільний дохід для забезпечення усіх потреб дитини. Щодо заборони виїзду малолітньої дитини за межі території України без згоди батька. Порядок перетину кордону громадянами України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Пунктом 3 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою, другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (п.4 Правил). 03.07.2018 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким внесено зміни до ч.5 ст.157 СК України та розширено перелік підстав для виїзду дитини до 16 років без згоди другого з батьків. Як вже зазначалось, відповідачка наполягає та не має на меті відступати від свого рішення покинути територію України разом із дитиною, скориставшись програмою для біженців внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну. У ході спілкування мати повідомляла, що не зможе приїжджати до У країни, поки не закінчиться військовий стан, а може ще й довше, бо «не можна повертатися до країни, де йде війна» (цитата із листування позивача та відповідача, що підтерджується скріншотом зазначеного листування). Наразі, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, згідно з абз. 13 п. 23 Правил виїзд за межі України дітей, які недосягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів. Таким чином, наразі позивач не може бути впевненим у тому, що мати не вивезе [PERSON] до США, оскільки наразі нотаріально посвідченої згоди другого з батьків для вивезення за межі України дітей, які не досягли 16-ти років, не вимагається. На сьогодні наявна реальна загроза вивезення дитини її матір`ю або будь-якою іншою особою за межі України. Презумпцію добросовісності та розумності поведінки відповідача спростовано у позовній заяві. Вважають, що виїзд дитини за межі України без згоди батька може зашкодити інтересам та безпеці дитини. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачці в здійсненні прав та обов`язків щодо спільної дитини. [PERSON] просить визначити місце проживання малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Заборонити матері - [PERSON] , вивозити малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , за межі України без письмового дозволу батька [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недолків, що містяться в ній. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та заборону вивезення дитини за межі України без дозволу батька за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлено учасників справи. 20 січня 2024 року представник [PERSON] - адвокат Прядко О.О. подав відзив на позовну заяву. Відзив мотивовано тим, що 27 жовтня 2023 року Дзержинським районним судом міста Харкова відкрито провадження за позовною заявою про визначення місця проживання дитини та заборону вивезення дитини за межі України без дозволу батька. Копія позовної заяви та постанова суду про відкриття провадження відповідачем не отримувалась. 04 січня 2024 року представником відповідача адвокатом Прядко О.О. отримано доступ до матеріалів цивільної справи. Тому, враховуючи великий обсяг матеріалів, що були додані до позову та той факт, що ухвала суду про відкриття провадження безпосередньо відповідачем не отримувалась, вважає, що строки подання відзиву на позовну заяву пропущено через поважні причини. З огляду на поважність причин пропуску строку для подання відзиву, просив суд, прийняти відзив і долучити його до матеріалів справи. Ознайомившись із позовною заявою відповідачка [PERSON] не погоджується із позовними вимогами, оскільки вважає їх незаконними та необґрунтованими. Усі викладені представником позивача у позовній заяві обставини не підтверджені жодними достовірними, допустимими, належними доказами. Події, на які посилається позивач, ніколи не існували в дійсності, тому в даному випадку, посилання на них у позові можна розцінити не інакше, як намагання ввести суд в оману і запобігти ухваленню законного і справедливого рішення. На даний час шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова у справі № 638/3939/23 від 17.10.2023. На момент розгляду справи про розірвання шлюбу між батьками не існувало спору щодо місця проживання дитини, оскільки малолітній [PERSON] , [INFO] проживав разом із матір`ю та його батька це влаштовувало. 07.09.2023 із незрозумілих відповідачу причин батько дитини звернувся із позовом про визначення місця проживання дитини із ним, а також просив суд заборонити його сину виїзд за кордон без його письмового дозволу. Причин які позивач зазначив у своєму позові не існувало. Більше того, за домовленістю між батьками, на час короткострокової подорожі відповідачки до США, вона на прохання батька, тимчасово залишила малолітнього [PERSON] у нього. Проте, відповідачка не планувала виїжджати із України на постійне місце проживання в США разом із дитиною до тих пір, поки це буде безпечно для дитини, а тому посилання позивача у цій частині є безпідставними. Відповідачка вважає, що безпека дитини під час збройної агресії та військового конфлікту в України є пріоритетною над іншими обставинами. Тому, враховуючи, що на даний час малолітній син і так проживає із батьком, спору між сторонами не існувало і не існує на теперішній момент. В дійсності, справжнім мотивом звернення позивач до суду є позбавлення відповідачки у майбутньому виїхати із України разом із дитиною. З метою досягнення поставленої цілі ним подано позов із безпідставною вимогою про визначення місця проживання сина разом із батьком, оскільки тільки в такому випадку, він може заборонити виїзд за кордон дитині, яка перебуває у супроводженні матері. На весні 2024 року відповідачка планує повернутися в Україну для врегулювання питань, пов`язаних із участю батьків у вихованні дитини в позасудовому порядку. Відповідачка просить суд не приймати у якості доказу смс переписку, надану позивачем в якості доказу існування спору відповідачем, оскільки доказ не відповідає вимогам статей 76,77,78,79, 80 ЦПК України, не є належним та допустимим та взагалі не доводить наявність спору, оскільки жодних дій, спрямованих на порушення домовленостей відповідачкою не вчинено. Оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач повинен висловити заперечення щодо усіх підстав, то просимо суд врахувати, що докази, якими [PERSON] намагається довести, що інтересам дитині буде більше відповідати проживання із батьком є недопустимими. На даний час позивач зловживає своїм правом на звернення до суду, оскільки штучне створення підстав для виникнення спору між батьками йде всупереч інтересам дитини, не сприяє дотриманню загальних засад цивільного судочинства в цілому та створює перешкоди конкретному суду у здійсненні правосуддя під час дії воєнного стану. Позивачем не надано жодних доказів того, що він намагався вирішити питання про місце проживання дитини в позасудовий спосіб. Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Оскільки позивачем не надано доказів існування спору, щодо місця проживання дитини на момент звернення до суду, вважаємо, що позов в частині вимоги про визначення місця проживання [PERSON] разом із батьком слід залишити без розгляду. Щодо додаткової вимоги, стоорна відповідача вважає, що у її задоволенні слід відмовити через відсутність підстав для її задоволення. Як передбачено частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Зазначені представником причини суд вважає за можливе визнити поважними, зважаючи на що, поновити строк на подання відзиву та прийняти відзив на позовну заяву. 25 січня 2024 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, яка мотивована наступним. Згідно з висновками, що містяться у постанові Верховного Суду від 29 грудня 2022 року по справі № 686/15304/19-ц належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13 липня 2020 року по справі № 753/10840/19 на підтвердження заявлених вимог [PERSON] надала скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber, які суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 по справі № 923/1379/20 отже, висновки судів з посиланням на те, що роздруківка електронного листування є неналежним та недопустимим доказом є такими, що не відповідають приписам статті 8 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму та не підтверджується додатково показами свідків (учасників переписки) (відповідний висновок міститься також в постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 914/2505/17, на яку посилається скаржник як на підставу касаційного оскарження). У висновках Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року по справі № 922/51/20 суд дійшов висновку, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Посвідчені паперові копії скріншотів смс-обміну містять інформацію щодо бажання та намірів відповідачки виїхати до США разом із дитиною, а також підтверджують факт того, що будь-які твердження відповідача щодо тимчасовості свого від`їзду разом із дитиною є такими, що не відповідають дійсності, адже відповідачка неодноразово звертала увагу, що вона не матиме змоги повернутись в Україну допоки не закінчиться війна, адже вона виїжджає до США по програмі для біженців від війни в Україні. Аналізуючи зазначені норми права та висновки Верховного Суду, посвідчені паперові копії скріншотів смсобміну є належними, допустимими та достовірними доказами та відповідають вимогам ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України. Таким чином, докази, що були додані Позивачем до позовної заяви є належними, допустимими та достовірними. Позивачем дотримано вимог ст. 77, 78, 79, 95 ЦПК України під час формування та подання позовної заяви, тому заперечення Відповідача, які не доведені жодним доказом, є безпідставними та недоведеними. До відзиву на позовну заяву не додано жодного додатку, що свідчить про недоведеність жодної з обставин, на які представник відповідача посилається, як на підставу свої вимог та заперечень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі № 129/1033/13 принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18. Таким чином, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності, що полягає у покладені на сторін обов`язку довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем до позовної заяви надавались посвідчені копії скріншотів переписки між Позивачем та Відповідачем, відповідно до змісту яких вбачається спір про те, з ким проживатиме дитина. Скріншоти датовані 12.07.2023, 13.07.2023, 11.08.2023. Ознайомившись з їх змістом, можна дійти висновку, що станом на липень 2023 року між сторонами існував спір про місце проживання [PERSON] , тому такі твердження, які не доведені жодними доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України, є лише його припущеннями. Також у скріншотах містяться перемовини сторін щодо укладення договору про виховання дитини в досудовому порядку, проте Відповідач не погодилась з умовами такого договору, адже мала і має на теперішній час тверде рішення проживати закордоном, а не в Україні, тому зазначила, що такого договору не буде. Відповідно до висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 по справі № 932/9466/21 дійсні норми ЦПК України не містять критеріїв визнання безпідставного або штучного позову, тому однозначно встановити вказане, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, є неможливим. При цьому Європейський суд з прав людини, зокрема у рішеннях «Саф`яннікова проти України» (2007 рік), «Сілін проти України» (2006 рік), наголошував, що заявників не можна звинувачувати за те, що вони використовують засоби, надані їм відповідно до національного законодавства для захисту своїх інтересів (рішення). Отже, висновки суду про завідомо безпідставність позову чи його штучність не повинні ґрунтуватися на припущеннях суду. Ураховуючи той факт, що з липня 2023 року між сторонами тривали дискусії з приводу того, з ким має проживати дитина, ураховуючи бажання Відповідача виїхати на довготривалий період до США і забрати з собою дитину, а також ураховуючи те, що позивач заперечує щодо такого рішення відповідачки, адже даними діями вона порушить права дитини та позивача, як батька, про що зазначалось Позивачем у позовній заяві, а також - те, що позивач намагався вирішити питання проживання дитини у досудовому порядку шляхом укладення договору про виховання дитини (що підтверджується скріншотами смс-обміну, що містяться у матеріалах справи № 638/11821/23), проте остання не погодилась на підписання такого договору, твердження про відсутність спору та про штучний характер позову є надуманими, необґрунтованими. Таким чином, оскільки позивач забезпечує дитині умови для виховання і розвитку, не порушує її прав, діє виключно задля забезпечення найкращих інтересів дитини, має гарні особисті відносини із дитиною, характеризується позитивно за місцем роботи та місцем навчання дитини, має стабільний та достатній дохід для забезпечення необхідного рівня життя дитини (докази на підтвердження зазначених обставин надано позивачем разом із позовною заявою) місце проживання спільної дитини сторін, [PERSON] , [INFO] , має бути визначене разом із батьком дитини - Позивачем. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів та представника позивача [PERSON] про долучення доказів до матеріалів справи задоволено. Витребувано у Державної міграційної служби України письмові докази, що містять інформацію щодо оформлення закордонного паспорту [PERSON] , [INFO] . Витребувано у посольстві Сполучених Штатів Америки письмові докази, які містять інформацію щодо вжиття заходів [PERSON] , [INFO] , спрямованих на отримання візи для в?їзду на територію Сполучених Штатів Америки для [PERSON] , [INFO] ; Витребувано у посольстві Сполучених Штатів Америки у посольстві Сполучених Штатів Америки письмові докази, що містять інформацію стосовно наявності гуманітарних/міграційних програм для біженців, які були запроваджені Сполученими Штатами Америки з початком повномасштабного вторгнення в України; Витребувано у Головного управління державної податкової служби у Харківській області письмові докази, що містять інформацію стосовно сум виплачених доходів та утриманих податків за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 відносно дружини [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] »; Витребувано у Головного управління державної податкової служби у місті Києві письмові докази, що містять інформацію стосовно сум виплачених доходів та утриманих податків за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 відносно дружини [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ». Клопотання представника позивача [PERSON] про приєднання доказів до матеріалів справи задоволено. Долучено до матеріалів справи № 638/11821/23 засвідчені копії документів: 1) висновок практичного психолога, кандидата психологічних наук, психолога вищої категорії [PERSON] за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , на звернення його батька [PERSON] від 30 січня 2024 року; 2) висновок кандидата психологічних наук, доцента, професора МКА Вакуліч Т. М. за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , на звернення його батька [PERSON] від 01 лютого 2024 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2024 року клопотання позивача [PERSON] про приєднання доказів до матеріалів справи задоволено. Долучено до матеріалів справи № 638/11821/23 засвідчену копію рекомендаційного листа народного депутата України [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2024 року відмовлено представнику [PERSON] - адвокату Прядку О.О.у поновленні процесуального строку для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та заборону вивезення дитини за межі України без дозволу батька Зустрічну позовну заяву представника [PERSON] - адвоката Прядко О.О. повернуто заявнику. Роз`яснено представнику [PERSON] - адвокату Прядку О.О. право звернення до суду з позовом з тих самих підстав до того самого відповідача в загальному порядку та за правилами позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2024 року клопотання позивача [PERSON] про приєднання доказів до матеріалів справи задоволено. Приєднано до матеріалів справи посвідчені копії попереднього договору між [PERSON] та «Авторською школою Бойка» від 14.03.2024., предметом якого є зобов`язання сторін укласти договір на надання освітніх послуг у «Школі Бойка» учня [PERSON] ; скріншотів смс-листування сторін, що підтверджують фінансове забезпечення [PERSON] позивачем. Закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та заборону вивезення дитини за межі України без дозволу батька. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 27 червня 2024 року поновлено позивачу строк на подання клопотання про долучення доказів. Приєднано до матеріалів справи № 638/11821/23 посвідчену копію висновку експерта від 26.04.2024 № СЕ-19-24/12364-ПС за результатами судової психологічної експертизи, проведеної в межах цивільної справи № 638/11821/23. Протокольною ухвалою суду від 27 червня 2024 року поновлено представнику відповідача Прядка О.О. строк на подання клопотання про долучення доказів. Приєднано до матеріалів справи докази. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року в задоволенні клопотання представника відповідачки - адвоката Прядка О.О. про повернення до стадії підготовчого провадження у цивільній справі відмовлено. Судове засідання відкладено на 25 листопада 2024 року 13 год 30 хв. 25 листопада 2024 року позивач [PERSON] подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника - адвокат Самойлова Є.Ю., та без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, та просили задовольнити повністю. Директор Департаменту служб у справах дітей [PERSON] подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що, на виконання вимог ч. 5 ст. 19 СК України, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між батьками. Розгляд справи просить провести за відсутності представника органу опіки та піклування. Рішення по справі в частині визначення місця проживання дитини прийняти з урахуванням наданого висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , із батьком, [PERSON] , в іншій частині - на розсуд суду в інтересах дитини. У судове засідання 25 листопада 2024 року відповідачка та її представник не з`явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином. Відповідачка [PERSON] не виявила бажання реалізувати своє процесуальне право прийняти участь у судовому засіданні особисто, надати свої пояснення, заперечення проти позовних вимог, протягом всього періоду судового розгляду справи жодного разу не скористалась. Жодних інших заяв та/або клопотань, в тому числі з процесуальних питань, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, чи про відкладення судового засідання, сторона відповідача суду не подала. Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, суд, під час судового розгляду, керувався, насамперед, принципом поваги до честі і гідності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Окрім того, слід зауважити, що Верховний Суд України Листом від 25.01.2006 № 1-5/45 визначив, що строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Критеріями оцінювання розумності строку розгляду справи, які є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних) є, зокрема, складність справи; поведінка заявника тощо. Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Таким чином, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та рівність учасників справи, задля всебічного та повного судового розгляду, повністю сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених чинним законодавством, з метою встановлення належним чином всіх фактичних обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення, ухвалення законного та обгрунтованого рішення. Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року та інші). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. У справі було зібрано достатньо доказів, містяться достатні дані про права та взаємовідносини сторін. При цьому матеріали справи достеменно свідчать, що сторони мали всі можливості для реалізації своїх процесуальних прав. Водночас, суд враховує норми цивільного процесуального законодавства, бере до уваги категорію та складність справи, а також значення справи для сторони позивача, яка стосується сімейних правовідносин та інтересів дитини, керується принципами верховенство права, поваги до честі і гідності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальності сторін, диспозитивності, розумності строку розгляду справи судом. З метою недопущення надмірної тривалості судового провадження, правових підстав для подальшого відкладення розгляду справи суд не вбачає. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 жовтня 2013 року між позивачем, [PERSON] (далі - позивач, батько), та [PERSON] (далі - відповідачка, мати) було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, актовий запис № 06, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] (далі - [PERSON] ), [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 38 т.1). Протягом останніх років стосунки між позивачем та відповідачкою поступово погіршувались, спільне життя не склалось, на даний час сторони фактично не проживають однією сім`єю. 08 травня 2023 року позивач звернувся до Держинського районного суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Після чого [PERSON] залишився жити із відповідачем за їхньою спільною згодою. Директором Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради О.П. Малько надано письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , із батьком, [PERSON] . Відповідно до наданого висновку, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради (далі за текстом - Департамент служб) розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , із батьком, [PERSON] . Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено. В Дзержинському районному суді м. Харкова розглядається цивільна справ за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини, та про заборону вивезення дитини за межі У країни без дозволу батька. Мати дитини - [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] . Батьки дитини перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.09.2023 шлюб між батьками розірвано. Місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано разом із матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Фактично дитина мешкає разом із батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для проживання дитини. Згідно з довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин у [PERSON] ознак психічних захворювань у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин не виявлено. Батько дитини, [PERSON] , офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, для підтвердження самостійного доходу надав довідку про обіги із банківської установи. Відповідно до довідки Медичного центру «ХЕЛП-кіде плюс» [PERSON] , [INFO] , регулярно відвідує педіатра, вакцинований за календарем та за дитиною відбувається відповідний догляд, виконуються усі лікарські призначення, разом із батьком. Відповідно до довідки щодо виховання дитячого клубу ФОЛ [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад з 04.08.2023. [PERSON] до садочку приводить та забирає батько. Дитина завжди охайна, доглянута. Хворіє рідко. Батько дитини спілкується з педагогами, які навчають сина, виявляє постійну зацікавленість і участь в житті дитини в дитячому клубі. З`ясувати думку матері дитини, [PERSON] , не виявилось можливим. Фактичне місце проживання матері дитини невідоме. Питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , із батьком, [PERSON] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - Комісія) на підставі наявних документів. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved