Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач виконувач обов`язків керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області Олександр Фістер 10 червня 2024 року звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області в інтересах держави в особі Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 007468, виданого 12 травня 2003 року на підставі рішення сесії Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 березня 1998 року, [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , на земельні ділянки, площею 0,91 га, розташовані на території урочища "Пітроса" Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, для ведення\~особистого селянського\~господарства та\~зареєстрованого в\~Книзі записів\~державних актів\~на право\~приватної власності\~на землю\~за №\~60, та витребування майна\~із чужого\~незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки, площею 0, 23 га, за кадастровим номером: 2124485000:04:004:0024, розташованої в с. Новобарово, урочище «Пітроса», без номеру, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, для ведення особистого селянського господарства, вартістю 43\~056, 00 гривень, та земельної ділянки, площею 0, 68 га, за кадастровим номером: 2124485000:04:004:0028, розташованої в с. Новобарово, урочище «Пітроса», без номеру, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, для ведення особистого селянського господарства, вартістю 127 296, 00 гривень, та повернення вказаних земельних ділянок у комунальну власність Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, а також стягнення із відповідача [PERSON] на користь Закарпатської обласної прокуратури судового збору в розмірі 9\~084, 00 гривень. Свої позовні\~вимоги прокурор\~мотивує тим,\~що в\~ході проведення\~досудового розслідування\~у кримінальному\~провадженні №\~12019070160000861\~від 11\~вересня 2019\~року встановлено,\~що [PERSON] \~набуто у\~приватну власність\~дві земельні\~ділянки в\~с.\~Новобарово,\~урочище «Пітроса»,\~Тячівського району,\~Закарпатської області,\~Україна,\~загальною площею\~0,\~91\~га,\~для ведення\~особистого селянського\~господарства з\~кадастровими номерами:\~2124485000:04:004:0024\~та 2124485000:04:004:0028\~на підставі\~підроблених документів.\~Встановлено,\~що [PERSON] \~належать на\~праві власності\~дві земельні\~ділянки з\~кадастровими номерами:\~2124485000:04:004:0024,\~площею 0,23\~га,\~та 2124485000:04:004:0028,\~площею 0,\~68,\~з цільовим\~призначенням для\~ведення особистого\~селянського господарства,\~які розташовані\~в с.\~Новобарово,\~урочище «Пітроса»,\~Тячівського району,\~Закарпатської області,\~Україна,\~на підставі\~державного акта\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії І-ЗК\~№ 007468\~від 12\~травня 2003\~року.\~При цьому,\~згідно протоколу\~сесії Новобарівської\~сільської ради\~Тячівського району\~Закарпатської області\~та рішень\~вказаної сесії\~від 27\~березня 1998\~року,\~рішення про\~виділення чи\~передачу у\~власність [PERSON] \~земельних ділянок,\~площею 0,\~91\~га,\~в с.\~Новобарово в\~урочищі «Пітроса»\~не приймалось.\~Вказане свідчить\~про підробку\~державного акта\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії І-ЗК\~№ 007468\~від 12\~травня 2003\~року,\~який посвідчував\~право власності\~відповідача на\~спірні земельні\~ділянки.\~Крім того,\~вказані обставини\~також підтверджуються\~ухвалою Тячівського\~районного суду\~Закарпатської області\~від 19\~лютого 2024\~року,\~яка набрала\~законної сили\~26\~лютого 2024\~року,\~за якою\~колишнього Новобарівського\~сільського голову\~Келемена Ю.\~І.\~звільнено від\~кримінальної відповідальності\~за вчинення\~кримінальних правопорушень\~щодо неналежного\~виконання службових\~обов`язків\~при підписанні\~ [PERSON] \~державного акта\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії І-ЗК\~№ 007468\~від 12\~травня 2003\~року,\~а саме,\~без відповідного\~рішення сесії\~Новобарівської сільської\~ради Тячівського\~району Закарпатської\~області на\~підставі ст.\~49\~КК України,\~тобто з\~нереабілітуючих підстав.\~За таких\~обставин,\~державний акт\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії І-ЗК\~№ 007468\~від 12\~травня 2003\~року є\~недійсним у\~відповідності до\~положень ст.\~215\~ЦК України.\~В подальшому,\~в 2016\~році [PERSON] \~на підставі\~вказаного державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~землю виготовив\~на спірні\~земельні ділянки\~технічну документацію\~із землеустрою\~щодо встановлення\~(відновлення)\~меж земельної\~ділянки в\~натурі (на\~місцевості)\~та 21\~червня 2016\~року зареєстрував\~земельні ділянки\~шляхом подання\~відповідних документів\~до Управління\~Держгеокадастру в\~Тячівському районі\~у Державному\~земельному кадастрі,\~де їм\~було присвоєно\~кадастрові номери:\~2124485000:04:004:0024\~та 2124485000:04:004:0028.\~Вказане свідчить\~про те,\~ [PERSON] не\~набув у\~власність вказані\~земельні ділянки\~та реєстрація\~земельних ділянок\~в Державному\~земельному кадастрі\~за [PERSON] \~є незаконною\~та підлягає\~скасуванню у\~зв`язку\~з тим,\~що жодних\~рішень про\~передачу у\~власність [PERSON] \~земельних ділянок\~площею 0,\~23\~га та\~0,\~68\~га уповноваженим\~органом державної\~виконавчої влади\~або місцевого\~самоврядування не\~приймалось.\~Власником спірних\~земельних ділянок\~відповідно до\~положень пункту\~24\~розділу 10\~«Перехідні положення»\~Земельного кодексу\~України,\~ст.\~122\~цього Кодексу\~є держава\~Україна в\~особі Буштинської\~селищної ради\~Тячівського району\~Закарпатської області,\~до складу\~якої включено\~Новобарівську сільську\~раду,\~та яка\~має виключне\~право на\~розпорядження вказаними\~земельними ділянками,\~які знаходяться\~на її\~території.\~Відповідно до\~висновку експерта\~за результатами\~проведення оціночно-земельної\~експертизи №\~1573-Е\~від 23\~червня 2023\~року ринкова\~вартість земельної\~ділянки з\~кадастровим номером:\~2124485000:04:004:0024\~могла становити\~43\~056,\~00\~гривень та\~вартість земельної\~ділянки з\~кадастровим номером:\~2124485000:04:004:0028\~могла становити\~127\~296,\~00\~гривень,\~що в\~загальній сумі\~становить 170\~352,\~00\~гривень.Позивачу Буштинській селищній раді Тячівського району Закарпатської області про факт підроблення рішення органу місцевого самоврядування на ім`я [PERSON] та безпідставного набуття останнім у власність спірних земельних ділянок стало відомо 28 серпня 2023 року при залученні їх в якості потерпілих у кримінальному провадженні № 12019070160000861 від 11 вересня 2019 року, в зв`язку з чим, строк позовної давності на звернення до суду не пропущено. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Лозан Б.В. подали відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнали, з тих підстав, відповідач [PERSON] , працюючи в радгоспі «Верховина» більше 40 років, 10 квітня 1991 року отримав наказ № 4 «Про закріплення земельних донаділів» за ним, 0, 28 га, та його дітьми [PERSON] , 0, 35 га та [PERSON] , 0,35 га в урочищі «Пітроса» с. Новобарово бригади № 6 і з того часу він використовує ці земельні ділянки та викорчував чагарники, обгородив земельні ділянки, висадив на них сад селекційних порід дерев та залив два фундаменти для садових будиночків. У 1998 році йому Новобарівською сільською радою прийнято рішення про передачу цих земельних ділянок у приватну власність та в травні 2003 року він отримав державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 007468 від 12 травня 2003 року. У 2016 році він виготовив технічну документацію та ділянкам присвоєно кадастрові номери: 2124485000:04:004:0024 та 2124485000:04:004:0028. За ці роки до нього в сусіди долучився його брат [PERSON] , а згодом і його син [PERSON] , які почали зазіхати на його власність. У 2018 році він звертався до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області зі скаргами на приватизацію частини земель загального користування [PERSON] та [PERSON] та в результаті перевірок було складено акти від 15 березня 2018 року. Вказує, що прокурору та сільській раді Новобарова про існування оспрюваного державного акта було відомо ще до 04 липня 2018 року, доказом чого є документи, що підтверджують події, що мали місце у 2018 році по землях в селі Новобарово урочище Пітроса, зокрема, акт перевірки від 15 березня 2018 року, де в першому абзаці на сторінці 10 зазначено, що: «Голова Новобарівської сільської ради на підставі адвокатського запиту адвоката Росохи І.І. від 16 березня 2018 року № 27 повідомив, що рішення сесії Новобарівської сільської ради про виділення або передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки в урочищі Пітроса не приймалося, а державний акт на право приватної власності на землю підписаний помилково». Він своєчасно сплачував податок на землю. Просять відмовити в позові в зв`язку зі спливом строку позовної давності. Представник позивача Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області прокурор Варга І. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просить позов задовольнити. Представник позивача Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області селищний голова Янчій Р.М. в судове засідання не з`явився, позаяк подав суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, та в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши думку учасників судового засідання та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Що стосується заявлених позовних вимог. Відповідно до\~статті 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша\~\~\~\~\~\~\~\~статті 2 ЦПК України). Відповідно до\~статті 14 Конституції України,\~статті 373 ЦК України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункт б частини першої\~статті 81 ЗК України). Відповідно до частини першої\~статті 122 ЗК України\~сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно з частиною восьмою\~статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування»\~право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях\~органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15, від 25 січня 2017 року у справі № 916/2131/15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 916/2130/15. Розпорядження майном органом місцевого самоврядування не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може бути оцінено як вираження волі територіальної громади. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 007468, виданого 12 травня 2003 року на підставі рішення сесії Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 березня 1998 року, [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , передано у приватну власність земельні ділянки, площею 0,91 га, які розташовані на території урочища "Пітроса" Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства, та який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60. 21 червня 2016 року [PERSON] зареєстрував спірні земельні ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером: 2124485000:04:004:0024, площею 0,23 га, та кадастровим номером: 2124485000:04:004:0028, площею 0, 68 га. На засіданні дванадцятої сесії Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 березня 1998 року заява [PERSON] про надання земельних ділянок не розглядалась та не приймалося рішення від 27 березня 1998 року про виділення чи передачу у власність [PERSON] земельних ділянок, площею 0, 91 га, для ведення особистого селянського господарства в с. Новобарово в урочищі «Пітроса». Прізвище [PERSON] у списках громадян, яким передано земельні ділянки у власність, у додатку до даного рішення відсутнє. Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 007468, виданий 12 травня 2003 року [PERSON] , на земельні ділянки, площею 0,91 га, які розташовані на території урочища "Пітроса" Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства, видано [PERSON] на підставі не існуючого рішення Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області. Вказані обставини підтверджуються також ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2024 року в кримінальному провадженні № 12019010160000861 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, якою встановлено, що [PERSON] , перебуваючи відповідно до рішення першої сесії IV скликання від 11 квітня 2002 року № 1 «Про інформацію голови територіальної сільської виборчої комісії про підсумки виборів депутатів та сільського голови і визнання їх повноважень» на посаді голови Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, в період з 12 травня 2003 року по 25 червня 2003 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено), будучи службовою особою та неналежно виконуючи свої службові обов?язки через несумлінне ставлення до них, не перевіривши інформацію про наявність підстав для надання у власність [PERSON] земельних ділянок, підписав та скріпив відтиском гербової печатки виконавчого комітету Новобарівської сільської ради державний акт на право приватної власності на земельні ділянки, площею 0,68 га та 0,23 га, в урочищі «Пітроса» Новобарівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства серії [NUMBER] на ім?я [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , де підставою у видачі стало рішення сесії Новобарівської сільської ради від 27 березня 1998 року, хоча фактично таке рішення 12 сесією XXII скликання Новобарівської сільської ради не приймалось. Таким чином, [PERSON] , неналежно виконуючи свої службові обов?язки через несумлінне ставлення до них, підписав державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 007468 від 12 травня 2003 року та завірив його відтиском гербової печатки виконавчого комітету Новобарівської сільської ради без передбачених законом підстав у вигляді рішення, у зв`язку з чим, вказані земельні ділянки незаконно перейшли у власність [PERSON] та вибули з комунальної власності Новобарівської сільської ради, чим спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам держави на суму 170 352, 00 гривень. Тобто, [PERSON] набув у приватну власність земельні ділянки у порушення вимог закону на підставі підробленого рішення органу місцевого самоврядування та отримав державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 007468, виданий 12 травня 2003 року, на земельні ділянки, площею 0,91 га, які розташовані на території урочища "Пітроса" Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області на підставі не існуючого рішення Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області. Ураховуючи, що необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передачу у власність земельної ділянки, судом установлена відсутність такого рішення представницького органу територіальної громади села Новобарово правонаступником якого є селище Буштино Тячівського району Закарпатської області як власника земельних ділянок за кадастровим номером: 2124485000:04:004:0024, площею 0,23 га, та кадастровим номером: 2124485000:04:004:0028, площею 0, 68 га., що розташовані на території урочища "Пітроса" Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, що свідчить про порушення визначеного законом порядку набуття [PERSON] права власності на зазначені земельні ділянки. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-земельної № 1573-Е від 23 червня 2023 року ймовірна ринкова вартість земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 23 га, що розташована в с. Новобарово, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, із кадастровим номером: 2124485000:04:004:0024 станом на 12 травня 2003 року могла становити 43\~056, 00 гривень та ймовірна вартість земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 68 га, що розташована в с. Новобарово, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, із кадастровим номером: 2124485000:04:004:0028 станом на 12 травня 2003 року могла становити 127 296, 00 гривень (а. с. 76-105). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 ). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Статтею 387 ЦПК України передбачене право власника витребувати майно від особи, яка незаконним чином ним заволоділа. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 373/326/17 (провадження № 14-201цс21), вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою,\~то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/13492/21 від 08 серпня 2023 року зазначено, що «з огляду на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі». З урахуванням встановлених обставини саме у цій справі, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог прокурора про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 007468, виданого 12 травня 2003 року на підставі рішення сесії Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 березня 1998 року, [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , на земельні ділянки, площею 0,91 га, розташовані на території урочища "Пітроса" Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, для ведення\~особистого селянського\~господарства та\~зареєстрованого в\~Книзі записів\~державних актів\~на право\~приватної власності\~на землю\~за №\~60, та про витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області спірних земельних ділянок призведе до відновлення порушеного права Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області як власника земельних ділянок, що вибули із власності територіальної громади незаконно. Що стосується строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини. Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, не залежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц і № 372/1036/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 362/44/17, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з частинами третьою, четвертою статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора. Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, постановах Верховного Суду від 07 червня 2022 рокуу справі № 357/6909/19, провадження № 61-13389св20, від 22 червня 2022 року у справі № 369/9682/19-ц, провадження № 61-2532св22. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, провадження № 12-122гс18. Обчислення позовної давності у разі звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, провадження № 14-381цс18, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, провадження № 14-252цс18, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц, провадження № 14-460цс18). Для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом порушених прав у разі звернення прокурора суду необхідно встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, провадження № 14-85цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, провадження № 14-183цс18, конкретизувала зазначений вище висновок, вказавши, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Отже, позовна давність є граничним строком для звернення з позовом суб`єктом, право якого порушене (зокрема державою в особі уповноважених органів), або прокурором, який наділений законними повноваженнями пред`являти позов в інтересах\~держави від імені такого суб`єкта. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначив, що прокурором пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушення права власності на земельні ділянки Новобарівській сільській раді Тячівського району Закарпатської області було відомо у березні 2018 року. З матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019070160000861 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, що підтверджується ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2024 року, копія якої наявна в матеріалах справи, і суд вважає, що саме з цього часу Новобарівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області правонаступником прав і обов`язків якої є Буштинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області дізналася про порушення прав територіальної громади щодо передачі у приватну власність відповідачу [PERSON] земельних ділянок. З 02 квітня 2020 року набрав чинності\~Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було доповнено Прикінцеві положення\~ЦК України\~пунктом 12 такого змісту «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності\~Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», строки, визначені статтями\~257,\~258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину. Зазначене застосування положень Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня\~\~2023 року у справі № 947/8885/21, а також постановах Верховного Суд\~\~ від 10 січня 2024 року у справі № 343/2389/22, від 17 січня 2024 року у справі\~\~№ 130/1596/22. Як вбачається із матеріалів справи, прокурор звернувся до суду з позовом 10 червня 2024 року. 11 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення з приводу підроблення документів про передачу земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] . 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», тому прокурором не пропущено строк для звернення до суду. Відповідачем [PERSON] та його представником адвокатом Лозаном Богданом Васильовичем не надано суду належних письмових доказів, які б підтверджували, що Новобарівській сільській раді Тячівського району Закарпатської області правонаступником прав і обов`язків якої є Буштинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області було відомо про порушення прав ради при передачі відповідачу [PERSON] земельних ділянок у приватну власність раніше, ніж за три роки до 02 квітня 2020 року, коли набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким строки, визначені статтями\~257,\~258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину. Звертаючись до суду з цим позовом,\~керівник Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області вказує на те, що усвідомлена пасивна поведінка Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, яка не вживала заходів цивільно-правового характеру щодо повернення земельних ділянок, призвела до порушення інтересів держави в особі відповідної територіальної громади, що свідчить про неналежне здійснення цим органом своїх повноважень. На підтвердження своїх позовних вимог щодо\~порушення прав Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області як власника спірних земельних ділянок та вибуття спірних земельних ділянок із володіння первісного власника не з його волі, а іншим шляхом,\~прокурором доведено, що спірні земельні ділянки були набуті [PERSON] із комунальної власності на підставі рішення сесії Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 березня 1998 року, яке радою не приймалось, та Новобарівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області від імені територіальної громади не вчинила дій щодо розпорядження комунальним майном на підставі та у спосіб, передбачені\~Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», шляхом прийняття відповідного рішення на пленарному засіданні, а тому спірні земельні ділянки вибули з володіння зазначеної сільської ради без вираження її волі. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України навідповідача слід покласти судовий збір у розмірі 9\~084, 00 (Дев"ять тисяч вісімдесят чотири гривні 00 копійок) гривень.

Outcome: approved