Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

08.08.2024 ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" звернулось до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 13.09.2016, в розмірі 68 815 грн 53 к., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 13 вересня 2016 року між Акціонерним товариством "Альфа - Банк" та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ "Альфа банк" прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа- Банк". Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 20.12.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 68 815 грн 53 к., що підтверджується розрахунком заборгованості який додається до позовної заяви. 20.12.2021 року між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" укладено договір факторингу на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" набуло статусу кредитора за кредитним договором від 13.09.2016, укладеним між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] . Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.12.2021 обліковується заборгованість в розмірі 68 815 грн 53 к. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань стало підставою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22 серпня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 22.10.2024. 22.10.2024 у зв`язку з першою неявкою відповідача судове засідання відкладено до 20.11.2024. 20.11.2024 належним чином повідомлені учасники справи не прибули. Представник позивача [PERSON] до канцелярії суду надав заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовну заяву підтримав та просив її задовольнити, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлена своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його адресу місця реєстрації судом. Крім того, [PERSON] повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду [PERSON] не повідомив, відзив на позов не надавав, будь яких заяв з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно зі статтею 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підтвердження того, що 13 вересня 2016 року між Акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, позивачем надано копії: Оферти на укладення угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 13.09.2016; Акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 13.09.2016; Анкетизаяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ "Альфа-Банк" на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк" від 13.09.2016 паспорту громадянина України виданого на ім`я [PERSON] ; Довідки про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номера (а.с. 5-7). Так, судом встановлено, що 13.09.2024 між АТ "Альфа Банк" та [PERSON] , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 24% річних. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах цього договору. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard, з особовим рахунком відкритим на [PERSON] , за період з 13.09.2016 року по 08.04.2024 року (а.с.19-38). Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. 20.12.2021 між Акціонерним товариством "Альфа-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс " було укладено Договір факторингу №4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором від 13.09.2016 укладеним між АТ "Альфа-Банк" та відповідачем [PERSON] (а.с. 8-17). Згідно п. 2.2 договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 до Договору факторингу №4 від 20.12.2021, АТ "Альфа-Банк" передав , а ТОВ "ФК "Еліт Фінанс", як фактор, отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений у Додатку №1-1 до договору (а.с.16). Відповідно до Додатку №1-1 договору факторингу №4 від 20.12.2021 право грошової до відповідача [PERSON] за договором №CCNG-630474893 від 13.09.2016 перейшло до ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" в загальній сумі 68 815 грн 53 к. грн, з яких: 62 335 грн 73 к. заборгованість за основною сумою боргу, 6 479 грн 80 к. заборгованість за пенею/штрафом/неустойкою на дату укладення договору факторингу (а.с.13-15). Згідно з розрахунком заборгованості за [PERSON] станом на 20.12.2021 обліковується заборгованість за кредитним договором від 13.09.2016 в розмірі 68 815 грн 53 к.(а.с.39). Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За приписами частини1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України). Згідно із статтею 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень частин 1, 3 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно статті 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статті 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідач [PERSON] у встановлений договором строк не сплатив суму кредиту, проценти за користування кредитом, тобто не виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов договору, зазначені суми підлягають стягненню з нього на користь позивача. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Так, в позові представником було зазначено, що судові витрати ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" складаються з суми судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 3 028 грн. 00 к. та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: на професійну правничу допомогу, що становить 7 100 грн. 00 к. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, а тому з відповідача на користь позивача, у відповідності до положень частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 грн 00 к. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті правової допомоги надано копію Договору про надання правової допомоги № 05-10/23 укладений 05 жовтня 2023 року між адвокатом Макєєвим Віталієм Миколайовичем та ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" (а.с. 40-41); копію Акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 07.03.2024 (а.с. 42) згідно якої вартість наданих адвокатом послуг складає в сукупності 7 100 грн 00 к, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії КВ № 6126 виданого 12.07.2018 на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 14.06.2018 № 14 (а.с. 43); платіжної інструкції № 371 від 26.01.2024 на суму 7 100 грн 00 к. (а.с. 44). Разом з тим, згідно відомостей, що містяться в адміністративній частині електронної бази даних на офіційному сайту Національної асоціації адвокатів України у підрозділі Єдиний реєстр адвокатів України, за посиланням https://erau.unba.org.ua/, інформація про адвоката Макєєва Віталія Миколайовича відсутня, як і відсутня інформація щодо Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6126 виданого 12.07.2018 на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 14.06.2018 № 14. Таким чином, оскільки позивачем не доведено наявність у [PERSON] права на заняття адвокатською діяльністю, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу.

Outcome: approved