Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

28 березня 2024 року представник позивачки адвокат Давиденко К.В. звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовною заявою до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якій просить визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право засновника селянського (фермерського) господарства "[PERSON]" у визначеному Статутом господарства обсязі, ідентифікаційний код юридичної особи [NUMBER], місцезнаходження юридичної особи: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої серед іншого, входять права засновника селянського (фермерського) господарства " [PERSON] ". Щоб здійснювати управління селянським фермерським господарством позивачці необхідно оформити в порядку спадкування права засновника.. Позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, нотаріусом було їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з ненаданням документів на цілісний майновий комплекс фермерського господарства. Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 28.03.2024 цивільну справу передано на розгляд до Саратського районного суду Одеської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2024 року головуючою суддею у справі визначено суддю Саратського районного суду Одеської області Бучацьку А.І.. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 14 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Саратського районного суду від 25 червня 2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано спадкову справу щодо майна [PERSON] .. Підготовче провадження у справі закрито ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року. Позивачка та її представник адвокат Давиденко К.В., належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з`явились. Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити (а.с.142). Представник Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Логінов О.Г. надав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 140). Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Як видно з паспорту [NUMBER] , виданого 12 лютого 1997 року Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище, ім`я та по батькові позивачки [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-6). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28 грудня 1987 року Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.23). [PERSON] до дня своєї смерті був зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 336 від 15.09.2023 року Татарбунарської міської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. На момент смерті за цією адресою разом з ним була зареєстрована дружина [PERSON] (а.с. 71). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с. Спаське, Білгород-Дністровського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 серпня 2023 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.15). 24 жовтня 2023 року за заявою позивачки [PERSON] державним нотаріусом Саратської районної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д..Ю. заведена спадкова справа до майна [PERSON] 13 березня 2024 року та 25 квітня 2024 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.Ю. видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкодавцеві майно: земельну ділянку, яка розташована на території Струмківської сільської ради Білгород-Дністровського (Татарбунарського) району Одеської області, площею 4,8599 га, кадастровий номер: 5125084700:01:001:1863;транспортний засіб марки HYUNDAI, модель TUCSON, 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.65-128). [PERSON] за життя був засновником і керівником Селянського (Фермерського) господарства "[PERSON]", ідентифікаційний код юридичної особи [NUMBER] , місцезнаходження юридичної особи: [ADDRESS], що підтверджується випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та копією Статуту, затвердженого рішенням засновника господарства від 21.01.2011 року (а.с.14, 17-20). Згідно з пунктами 2.2., 2.5 Статуту, майно фермерського господарства належить його голові на праві приватної власності. Фермерське господарство створюється групою фізичних осіб, які знаходяться в родинних зв`язках, шляхом об`єднання належних їм земельних ділянок та майна. Майно фермерського господарства належить його членам на праві спільної сумісної власності. Членами фермерського господарства " [PERSON] " є [PERSON] та [PERSON] . Фермерське господарство і його майно успадковується за законом і за заповітом. Відповідно до інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Фермерське господарство " [PERSON] " є орендарем: земельної ділянки площею 3,58 га кадастровий номер 5125084700:01:001:0434, власним якої є [PERSON] ; земельної ділянки площею 3,58 га кадастровий номер 5125084700:01:001:0435, власним якої є [PERSON] ; [PERSON] земельної ділянки площею 3,7538 га кадастровий номер 5125084700:01:001:0983, власним якої є [PERSON] (а.с. 7-9, 10-11, 12-13). Таким чином після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входять права засновника СФГ " [PERSON] ". Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. від 13 березня 2024 року за № 184/02-31 позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно селянського (фермерського) господарства " [PERSON] " у визначеному Статутом господарства обсязі, ідентифікаційний код юридичної особи [NUMBER], місцезнаходження юридичної особи: [ADDRESS] . Через відсутність документів на цілісний майновий комплекс фермерського господарства, які посвідчують право власності на зазначене майно (а.с.16). Згідно з п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закон. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України. Частинами 1, 4 ст. 4 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов`язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом. Відповідно до нормст.19 Закону України "Про фермерське господарство", до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно статті 20 зазначеного Закону, майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про фермерське господарство", успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Відповідно до положень статті 35 Закону України "Про фермерське господарство" діяльність фермерського господарства припиняється: у разі реорганізації фермерського господарства; ліквідації фермерського господарства; визнання фермерського господарства неплатоспроможним (банкрутом); якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. Із змісту зазначеної норми випливає, що таке немайнове право засновника фермерського господарства, як вирішення питання щодо господарської діяльності фермерського господарства може переходити до спадкоємців засновника. В роз`ясненнях, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права. У п.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, зазначено, що ефективним способом захисту прав спадкоємців засновника фермерського господарства, які не відмовилися від вступу до фермерського господарства, в якого немає сформованого статутного капіталу, є визнання в порядку спадкування після смерті спадкодавця прав засновника такого господарства. Зважаючи на те, що позивачка, яка є членом фермерського господарства та спадкоємцем померлого засновника фермерського господарства, бажає продовжити діяльність фермерського господарства, а смерть засновника фермерського господарства не є підставою для припинення діяльності цієї юридичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved