Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

30 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг, у якій позивачка просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 113 937,28 гривень; моральну шкоду у розмірі 56 968,64 гривні та здійснити розподіл судових витрат. У позовній заяві позивач просив витребувати у КДКА Одеської області належним чином засвідчену копію дисциплінарної справи №762/23 про притягнення адвоката - [PERSON] до дисциплінарної відповідальності з усіма додатками до неї. За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачеві 10-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. 04 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання [PERSON] про відмову у відкритті провадження, у якому заявник просить відмовити у відкритті провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення відшкодування за невиконання договору про надання послуг. Клопотання мотивовано тим, що оскільки відповідач є суб`єктом підприємницької діяльності, заява підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства. 07 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Луконіної Наталі Валеріївни надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій заявник просить долучити до матеріалів справи копією квитанції про оплату судового збору. Також, 10 червня 2024 року Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Луконіної Наталі Валеріївни надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій вона просить вважати ціною позову грошову суму у розмірі 170 900,92 гривні. Ухвалою суду від 11 червня 2024 року враховуючи характер спірних відносин, їх суб`єктний склад та відсутність у статті 20 ГПК України вказівки на те, що дана категорія справ підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відмову у відкриті провадження. Зазначеною ухвалою провадження у справі - відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано у Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області належним чином засвідчену копію дисциплінарної справи №762/23 про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] із усіма додатками до неї. 17 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь КДКА Одеської області на виконання ухвали суду від 10 червня 2024 року, та з якої вбачається, що КДКА в Одеській області зможе виконати зазначену ухвалу суду після повернення матеріалів справи стосовно адвоката [PERSON]. лише після повернення цих матеріалів з ВКДКА до КДКА Одеської області. 29 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання [PERSON] , у якому він просив направити на його адресу копію позовної заяви з додатками, а також, врахувати факт того, що на моменту розгляду справи, матеріали дисциплінарного провадження №762/23 перебувають на розгляді у ВКДКА. 23 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності, у якій заявник просив застосувати позовну давність, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 24 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у позовній заяві у повному обсязі. 27 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Луконіної Наталі Валеріївни надійшли додаткові пояснення, у яких заявник підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. 14 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси з КДКА Одеської області надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 11 червня 2024 року. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи - не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 10 листопада 2022 року між [PERSON] , яка діяла в інтересах свого чоловіка - [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №305/1, за яким адвокат зобов`язався: - надавати [PERSON] правову допомогу, захист прав та інтересів останнього в органах державної влади, військових організаціях, в установах, організаціях усіх форм власності та підпорядкування з приводу отримання будь-якої документації; - надавати [PERSON] правову допомогу, здійснювати захист прав та інтересів останнього в судах будь-якої ланки, правоохоронних органах, органах державної влади, на підпприємствах, установах та організаціях, представляти інтереси [PERSON] та здійснювати його захист в судах, правоохоронних органах ТЦК та СП. Клієнт за договором зобов`язався сплачувати гонорар за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання на умовах та в обсязі визначеному договором. У п.4.1. Договору зазначено, що вартість послуг адвоката становить 15 000,00 гривень, які сплачуються на момент підписання договору. Крім того, Клієнтом сплачуються додаткові витрати, які не входять в суму вартості послуг адвоката. Порядок розірвання договору регулюється розділом 7 договору. Так, відповідно до п.7.3. Договору, договір може бути припинений в будь-який час за взаємною згодою адвоката і клієнта, або в односторонньому порядку адвокатом та клієнтом. У п.7.4. Договору вказано, що клієнт може в будь-який час і з будь-яких причин розірвати Договір в односторонньому порядку. Розірвання договору в односторонньому порядку не звільняє клієнта від необхідності виплатити адвокату гонорар. В разі припинення договору з наведених вище підстав, оплата послуг за останній місяць дії договору - не повертається. Відповідно до п.7.5. Договору, адвокат має право достроково розірвати договір за наявності однієї із підстав: - протягом дії договору клієнт вчиняє дії, спрямовані на порушення чинного законодавства і відмовляється припинити їх вчинення не зважаючи на роз`яснення адвоката; - клієнт використовує правову допомогу, що надається адвокатом для полегшення вчинення злочину; - клієнт не зважаючи на роз`яснення адвоката наполягає на досягненні позитивного результату, який через нові або нововиявлені обставини є недосяжним; - клієнт порушує обов`язки, визначені договором; - клієнт в супереч порадам адвоката вчиняє дії, що роблять неможливим досягнення позитивного результату; - фізичний або психологічний стан адвоката позбавляє його можливості належним чином продовжувати виконання договору. На виконання умов договору, [PERSON] перерахувала на користь [PERSON] : - 16.11.2022 року грошову суму у розмірі 9 700,00 гривень; - 18.11.2022 року грошову суму у розмірі 5 000,00 гривень; - 30.11.2022 року грошову суму у розмірі 1 700,00 гривень; - 15.12.2022 року грошову суму у розмірі 9 700,00 гривень; - 27.12.2022 року грошову суму у розмірі 9 700,00 гривень; - 06.01.2023 року грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень; - 19.01.2023 року грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень; - 28.01.2023 року грошову суму у розмірі 12 000,00 гривень; - 30.01.2023 року грошову суму у розмірі 9 700,00 гривень. Зазначене підтверджується випискою по карті [PERSON] . 12 травня 2023 року [PERSON] звернулася до [PERSON] із листом, у якому просила надати відповідь про обсяг та хід виконання доручення відповідно до договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1, в тому числі копії рішень судів; надати підтвердження понесених фактичних витрат у ході виконання доручення відповідно до договору. 22 травня 2023 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із повідомленням, у якому повідомим про одностороннє розірвання договору в порядку п.7.5. Договору. Зазначене було обґрунтовано тим, що після отримання повідомлення про те, що чоловік [PERSON] є громадянином Російської Федерації, ці обставини не давали йому можливості фізично та психологічно продовжувати виконання умов договору. 06 червня 2023 року [PERSON] повторно звернулася до [PERSON] із листом, у якому просила надати відповідь про обсяг та хід виконання доручення відповідно до договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1, в тому числі копії рішень судів; надати підтвердження понесених фактичних витрат у ході виконання доручення відповідно до договору. Також, 06 червня 2023 року [PERSON] звернулася до [PERSON] із повідомленням про розірвання договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1. 07 червня 2023 року [PERSON] звернулася до [PERSON] із вимогою про повернення адвокатом невикористаної суми коштів, призначених для покриття його фактичних витрат відповідно до договору №305/1 про надання правової допомоги від 10.11.2022 року, у якому просила повернути їй невикористану суму коштів, призначених для покриття фактичних витрат адвоката у розмірі 92 500,00 гривень. Зі звіту [PERSON] вбачається, що в межах надання правової допомоги ним було вчинено: - 25.12.2020 року підготовано та направлено від імені [PERSON] до Орджінікідзевського районного суду м. Маріуполя клопотання про повернення матеріалів у справі №265/7994/20 на 4 арк.; - 25.12.2020 року підготовано та направлено від імені [PERSON] до Орджінікідзевського районного суду м. Маріуполя клопотання про повернення матеріалів у справі №265/7993/20 на 4 арк.; - 04.01.2021 року підготовлено та направлено клопотання до Володарського районного суду Донецької області клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №222/1622/20 на 3 арк; - 04.01.2021 року підготовлено та направлено до Володарського районного суду Донецької області клопотання про закриття провадження у справі №222/1622/20 на 3 арк; - 05.01.2021 року підготовлено та направлено до Володарського районного суду Донецької області клопотання про закриття провадження у справі №222/1622/20 на 2 арк; - 10.02.2021 року отримані адміністративні матеріали по справам Володарського районного суду Донецької області та Ордженікідзівського районного суду м. Одеси про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.172-20 КУпАП; - 09.02.2021 року підготовлено та направлено до Володарського районного суду Донецької області клопотання про визнання недопустимим доказу по справі №222/1622/20 на 3 арк; - 09.02.2021 року підготовлено та направлено до Володарського районного суду м. Одеси клопотання про повернення матеріалів у справі №222/1622/20 на 3 арк; - 09.02.2021 року підготовлено та направлено до Володарського районного суду Донецької області клопотання про надання безоплатної вторинної допомоги по справі №222/1622/20 на 3 арк; - 12.01.2021 року отримано постанову Ордженікідзевського районного суду м. Маріуполя у справі №265/7994/20, якою провадження у справі закрили; - 12.01.2021 року отримано постанову Ордженікідзевського районного суду м. Маріуполя у справі №265/7993/20, якою провадження у справі закрили; -10.03.2021 року отримано постанову Володарського районного суду м. Маріуполя по справі №222/1622/20, якою провадження у справі закрито№ - 15.04.2022 року підготовлено та направлено заяву до МОУ та ГСБУ про зникнення 12.04.20222 року [PERSON] . Отримана відповідь СБУ та ДП «УКРАЇНСЬКИЙ НЦ РОЗБУДОВИ миру». Підготовлено заяві в порядку ст. 214 КПК України та отримано витяг з ЄДРСР. Отримано копію паспорту [PERSON] та свідоцтво про шлюб; - 30.05.2022 року отримано сповіщення №63 відносно [PERSON] ; - 30.05.2022 року отримано військовий квиток [PERSON] ; - 22.05.2023 року направлено на ім`я [PERSON] повідомлення про розірвання договору. 19 липня 2023 року [PERSON] звернулася до КДКА Одеської області зі скаргою на дії адвоката [PERSON]. Рішенням КДКА в Одеській області у справі №762/23 від 28.11.2023 року, яке залишено без змін рішенням ВКДК від 28.06.2024 року №VІ-019/2024 притягнуто адвоката [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.п.2-3 ч.2 ст.34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» із застосуванням до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю з подальшим виключенням з ЄРАУ. Рішенням КДКА в Одеській області у справі №762/23 від 28.11.2023 року встановлено, що підстави для розірвання договору №305/1 з [PERSON] в односторонньому порядку - відсутні. В рішенні також встановлено, що оскільки право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON]. на зайняття адвокатською діяльністю було зупинене з 07.02.2023 року, то договір №305/1 укладений з [PERSON] припинив свою дію саме з цієї дати, про що адвокат мав повідомити належним чином [PERSON] . Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частинами першою та другою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання визначені статтею 611 ЦК України. Згідно з частиною першою цієї статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. У частині першій статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частин першої та третьої статті 615 ЦК України в разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 ЦК України). Як вбачається з умов договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1, [PERSON] зобов`язався надавати [PERSON] правову допомогу в порядку та обсягах, визначених законом. В той же час, за період з 10.11.2022 року по 30.01.2023 року, [PERSON] перерахувала на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 77 500,00 гривень. Також, п.4.1. Договору передбачено, що послуги адвоката становлять 15 000,00 гривень, які сплачуються на момент підписання договору. Будь-яких заперечень та доказів зі сторони [PERSON] з приводу невиконання [PERSON] зазначеного пункту до суду не надходило. Тому, із урахуванням зазначеного, суд вважає, що у період з 10.11.2022 року [PERSON] перерахувала на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 92 500,00 гривень. Проте, зі змісту звіту [PERSON] вбачається, що ним, у період з 10.11.2022 року не було вжито будь-яких дій, спрямованих на виконання зазначеного договору, а усі зазначені у ньому дії були вчинені ним до моменту підписання сторонами договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1. Факт неналежного виконання [PERSON] зобов`язання за договором про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1 також підтверджується рішенням КДКА в Одеській області у справі №762/23 від 28.11.2023 року, яке залишено без змін рішенням ВКДК від 28.06.2024 року №VІ-019/2024. Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Для настання деліктної відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України необхідна наявність: а) шкоди; б) протиправної поведінки її заподіювача; в) причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вини останнього. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому доведення наявності і обґрунтування розміру шкоди покладається на позивача, який повинен довести, що: заподіяна шкода сталася внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача і тільки такі дії (бездіяльність) стали єдиною і достатньою причиною заподіяння шкоди; шкода є реальною; протиправна дія (бездіяльність) заподіювача шкоди є причиною, а шкода, якої завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві майнової шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для відшкодування майнової та моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. На підставі наданих суду доказів встановлено, винна бездіяльність [PERSON] , яка полягає у невиконанні зобов`язання за договором про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1 призвела до майнової шкоди [PERSON] . З розрахунку суми завданої шкоди вбачається, що загальний розмір шкоди, завданої [PERSON] становить 113 937,28 гривень та складається з: - 15 000,00 гривень - вартості послуг адвоката за договором про надання правової допомоги від 10.11.2022 року №305/1; - 77 500,00 гривень - додаткові витрати за договором; - 817,02 гривень - інфляційні витрати; - 1 831,36 гривень - три відсотки річних; - 18 788,90 гривень - пеня. Суд погоджується із зазначеним розрахунком, та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині у повному обсязі. 23 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності, у якій заявник просив застосувати позовну давність в частині стягнення пені та інфляційних витрат. Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у медіа. Відповідно до роз`яснень в постанові ВП ВС від 13.02.2019в справі№ 826/13768/16, а також постанові КЦС ВС від 23.11.2022 в справі № 761/4564/19 та постанові КАС ВС від 10.01.2024 в справі № 640/21339/20: «Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)». Інститут позовної давності полягає в наданні особі гарантованого строку на звернення до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу, наприклад, звернення з вимогою про стягнення заборгованості. Сплив такого строку не означає, що право, інтерес, а відповідно обов`язок перестали існувати. Закінчення строку позовної давності означає, що особа втратила можливість захисту її права судом. Разом з тим, особа не позбавлена права задовольнити свої вимоги позасудовим шляхом, зокрема, якщо між сторонами існують договірні правовідносини і сторони передбачили в договорі таку можливість. У п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вказано, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024, яким строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб. Тому, з огляду на запровадження в Україні правового режиму воєнного стану та існування норми, яка зупиняє строк позовної давності, суд вважає, що підстави для застосування позовної давності - відсутні. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. У постанові КЦС ВС від 08.01.2024 у справі № 454/2855/22, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди. При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. У позовній заяві позивачка зазначає про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, зокрема, недотриманням адвокатом [PERSON]. принципів законності, компетентності та добросовісності, що визначені законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порушення зобов`язань за договором та порушення адвокатом принципів адвокатської етики ним було завдано моральну шкоду. Також, на підтвердження того, що відповідачем їй завдана моральна шкода, позивачка посилається на те, що у зв`язку з порушенням закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та правил адвокатської етики вона була вимушена звернутися до КДКА в Одеській області зі скаргою на його дії. Також посилається на те, що інформація винесена відповідачем на загал вплинула не негативне ставлення суспільства до родини її чоловіка. Зазначає, що неодноразові спроби зв`язатися з відповідачем задля повернення їй коштів призвели до великих нервових зусиль та незапланованих витрат часу. Зазначає, що внаслідок протиправної поведінки відповідача було не лише порушено звичайний ритм життя позивачки, але й підірвано авторитет її родини, що негативно вплинуло в тому числі на загальний стан її здоров`я, а тому, вважає, що розмір моральної шкоди становить 56 968,64 гривень. Суд звертає увагу на те, що будь-яких доказів на підтвердження стану здоров`я позивачки - надано не було. Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має враховувати засади розумності, виваженості та справедливості. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Тому, враховуючи характер правопорушення, відсутність фізичних та глибоких душевних страждань, беручи до уваги ціну позову та характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає, що 3 000,00 гривень є тією сумою, яка у повній відшкодує завдану шкоду, буде розумною, виваженою та справедливою. Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Згідно квитанції до платіжної інструкції від 05.06.2024 року №20, позивачем сплачено в якості судового збору грошову суму у розмірі 1 709,10 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову - 170 905,92 гривень. Розмір задоволених позовних вимог - 113 940,28 гривень. Питома вага - 0,666. Розмір судового збору, обрахованого пропорційно задоволених позовних вимог - 1 128,00 гривень. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з відповідача в якості суми сплаченого судового збору підлягає сплаті грошова сума у розмірі 1 128,00 гривень.

Outcome: partial