Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить: 1). визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] [INFO] в прямому ефірі на власній сторінці в соціальній мережі Facebook: «За наслідки сьогоднішнього прильоту і за сьогоднішні прильоти (їх сьогодні у нас було п?ять) дякуйте товаришу [PERSON] . Конотоп знає, хто це такий. Це завдяки його постам, те, що він писав, не буду називати дати, числа. Служба безпеки України вже поінформована. Відповідне провадження, наскільки мені відомо, відкрито. Це все погоня за хайпом, виставити побільше фотографій, виставити більше відео про наше місто, що ми, як живем і так далі. І тому окупанти, кацапи зацікавились нашим містом. Ви бачите, що два роки більш менш спокійно все було, ну а тепер Служба безпеки України знає, що робити, хлопці на місці. Я думаю, що той хто винен в цьому, хто накликав на нас цю біду, покарання його наздожене». (Посилання на відео: https://www.facebook.com/share/v/JilBjcvgtK8dW4d6h//)»; 2.) зобов?язати [PERSON] спростували поширену відносно позивача недостовірну інформацію, шляхом озвучення відповідачем на власний сторінці в соціальній мережі Facebook не пізніше, ніж через 10 днів після набрання судовим рішенням в даній справі, наступного тексту спростування: «29 грудня 2023 року під час запису прямого ефіру відносно ракетних ударів по місту з боку російської федерації, мною, [PERSON] , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , а саме те, що він винен в тому, що місто потрапило під ракетний обстріл країни-агресора. Визнаю, що ця інформація є неправдивою та недостовірною. Співпраця [PERSON] з російськими спецслужбами є моєю вигадкою, як і всі інші безпідставні звинувачення. Публічно прошу вибачення та зобов`язуюсь в подальшому не зводити наклепи на шановного [PERSON] ". Емоційні відступи від тексту в дусі відповідача, при записі спростування не допускаються»; 3) стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 250000 грн та сплачений судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що позивач, будучи медійною особистістю, має сторінки в соціальних мережах Facebook, Tik-Tok, власний телеграм-канал, YouTube канал «Інша думка» та володіє українським інформаційним агентством «Інша думка». Загальна чисельність підписників позивача становить кілька десятків тисяч. Багато років займаючись журналістською діяльністю, позивач нажив собі як прихильників, так і недоброзичливці. З початком повномасштабного вторгнення, позивач активно займається волонтерською діяльністю. На думку позивача, його викривацька діяльність, пряма позиція відносно політичної ситуації в місті, недвозначне ставлення до керівництва міста, не подобається міському голові [PERSON] . Розповсюдивши на відео на 3:41 хвилині звинувачення позивача в прильотах по місту та у наслідках прильотів, відповідач виявив неповагу до гідності позивача та честі, спаплюжив ділову репутацію. Після розповсюдження вказаного відео, позивач почав отримувати телефонні дзвінки та повідомлення від близьких друзів та сторонніх осіб з питаннями та звинуваченнями. Будучи обуреним безпідставними звинуваченням у державній зраді, позивач вирішив пройти телеграф. 04 січня 2024 року в Конотопському РВП було проведено психофізіологічне дослідження, за яким виявлено, що позивач не володіє інформацією відносно співпраці із спецслужбами РФ, колабораційної діяльності, наведення та коригування обстрілів території України з боку РФ та наведення ракетного удару по м. Конотоп, який мав місце 29.12.2023 стосовно особисто себе або відомих йому осіб. Після цього позивач звернувся до поліції із заявою про те, що [PERSON] в прямому ефірі звинуватив позивача у державній зраді як відповідального за ранкові обстріли 29.12.203 міста. 05.01.2024 за даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 120242003450000017. Поширена відповідачем інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності. Поширення такої інформації порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Сума у 250000 грн є адекватною для відшкодування моральних страждань позивача. Зазначає, що спростування поширеної недостовірної інформації має бути здійснено у спосіб у який вона була поширена. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування інформації, то у судовому рішенні, за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. Також має бути зазначений строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Відповідач у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що поданий позивачем електронний документ цифровий носій не відповідає вимогам ст. 100 ЦПК України. З відеозапису вбачається, що це є зверненням Конотопського міського голови до мешканців м. Конотоп. Однак, дата такого відео 29.12.2023, спосіб та факт його поширення для необмеженого кола осіб на відеозаписі не відображені. Зміст звернення міського голови відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Твердження відповідача про те, що його звинуватили «у такому тяжкому злочині як державна зрада» є надуманим та не відповідає дійсності, бо повідомлення з яким звернувся міський голова до мешканців м. Конотоп, які постраждали від ракетного обстрілу є інформаційним; відповідач висловлює власні судження, оформлені у вигляді промови з використанням мовних засобів, які ґрунтуються на його особистій думці, а не на твердженнях про факти стосовно позивача про вчинення ним злочину. Відповідач чітко зазначив про те, що причини і наслідки ракетного обстрілу, встановлюватимуть працівники СБУ. Відповідач у відео закликає усіх до збереження інформаційної гігієни під час війни. Враховуючи характер використання мовностилістичних засобів, звернення міського голови є оціночними судженнями. Зауважує, що суд не вправі просити зобов`язувати особу просити вибачення. Підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Позивач не довів факт поширення проти нього негативної та недостовірної інформації, викладене відповідачем є оціночним судженням. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 29 травня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 15). 04 жовтня 2024 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с.74) У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і прохав їх задовольнити з підстав викладених у позові. Також суду пояснив, що відповідач як посадова особа не має право здійснювати критику його діяльності. Розповсюджена відповідачем інформація не є оціночними судженнями, а належить до фактів. Представник відповідача [PERSON] прохала суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч. 7 ст. 85 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, із використанням мобільного телефону та облікового запису позивача, із залученням головного спеціаліста з інформаційних технологій Конотопського міськрайонного суду, оглянув в судовому засіданні веб-сторінку https://www.facebook.com/share/v/JilBjcvgtK8dW4d6h/, переглядом якої зафіксовано звернення міського голови [PERSON] 29 грудня 2023 року наступного змісту: «За наслідки сьогоднішнього прильоту і за сьогоднішні прильоти (їх сьогодні у нас було п?ять) дякуйте товаришу [PERSON] . Конотоп знає, хто це такий. Це завдяки його постам, те, що він писав, не буду називати дати, числа. Служба безпеки України вже поінформована. Відповідне провадження, наскільки мені відомо, відкрито. Це все погоня за хайпом, виставити побільше фотографій, виставити більше відео про наше місто, що ми, як живем і так далі. І тому окупанти, кацапи зацікавились нашим містом. Ви бачите, що два роки більш менш спокійно все було, ну а тепер Служба безпеки України знає, що робити, хлопці на місці. Я думаю, що той хто винен в цьому, хто накликав на нас цю біду, покарання його наздожене». Відповідний CD-диск із відеозаписом вказаного звернення [PERSON] позивач долучив як додаток до позовної заяви (а.с.17). Із витягу з довідки про результати опитування з використанням поліграфа для надання відповідей на вказані питання у запиті на інформацію, наданого слідчим СВ Конотопського РВП старшим лейтенантом поліції [PERSON] , вбачається, що на вирішення спеціаліста-поліграфолога були поставлені наступні питання: - Чи виявляються в ході опитування із застосуванням поліграфа у об`єкта значимі фізіологічні реакції, які свідчать про те, що [PERSON] володіє інформацією щодо обставин, пов`язаних із фактами державної зради Україні, злочинних зв`язків з представниками держави-агресора, колабораційної діяльності, наведення та корегування обстрілів території України та території м. Конотоп 29.12.2023 з боку збройних формувань РФ ? - Чи виявляються в ході опитування із застосуванням поліграфа у об`єкта значимі фізіологічні реакції, які свідчать про те, що [PERSON] міг надати неправдиві свідчення працівникам правоохоронних органів з приводу обставин, пов`язаних із відомими йому фактами державної зради Україні, злочинних зв`язків з представниками держави-агресора, колабораційної діяльністі, наведення та корегування обстрілів території України та території м. Конотоп 29.12.2023 з боку збройних формувань РФ відносно себе або інших відомих йому осіб? У ході опитування із застосуванням поліграфа, у [PERSON] не виявлено значимих фізіологічних реакцій організму, які свідчать про те, що [PERSON] володіє обставинами відносно відомих йому фактів державної зради Україні, злочинних зв`язків з представниками держави-агресора, колабораційну діяльність, наведення та корегування обстрілів території України та території м. Конотоп 29.12.2023. Також не було виявлено значимих фізіологічних реакцій, які свідчать про те, що [PERSON] надавав працівникам правоохоронних органів неправдиві свідчення стосовно відомих йому фактів державної зради Україні, злочинних зв`язків з представниками держави-агресора, колабораційну діяльність, наведення та корегування обстрілів території України та території м. Конотоп 29.12.2023 або він приховує інформацію за даним фактом відносно себе або інших відомих йому осіб, котрою володіє. Під час проведення вищевказаних заходів [PERSON] перебував у стані підвищеного нервового збудження, але свідомо чинити протидію поліграфу шляхом невиконання умов проходження перевірки не намагався, а навпаки, добровільно сприяв проведенню тестування та суворо дотримувався обговорених умов та вимог методики проведення перевірки на поліграфі (а.с. 48-50). За інформацією Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, кримінальні провадження відносно [PERSON] за обставинами нанесення ракетних ударів по м. Конотоп 29 грудня 2023 року в Конотопському РВП відсутні (а.с. 47). 05.01.2024 до Конотопського РВП надійшла заява від громадянина [PERSON] про те, що 29.12.2023 в ранковий час Конотопський міський голова [PERSON] , під час прямого ефіру в мережі «Фейсбук» звинуватив заявника у вчиненні кримінального правопорушення, а саме в державній зраді, як «відповідального за ракетні обстріли 29.12.2023 в м. Конотоп». Дані матеріали зареєстровані до ІП «Єдиний облік» ІКС ІПНП Конотопського РВП від 05.01.2024 та відомості внесено до ЄРДР № 12024200450000017 від 05.01.2024 за ч. 2 ст. 383 КК України, досудове розслідування триває (а.с.47). ІV. Норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.\~3\~ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя. Суд наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність. Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні брати до уваги, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доведення достовірності оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки інформації чи ідей, які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає демократичного суспільства (Карпюк та інші проти України, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). У рішенні ЄСПЛ «Лінгенс проти Австрії» суд також розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання, поглядів, припущень не підлягає доведенню. Особа, яка висловлює не факти, а свої погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із положеннями ч. 1-4 ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України. V. Оцінка суду. Вислухавши сторони, дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи надані докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Суд зауважує, що слід відрізняти деякі висловлювання, які у контексті є оціночними судженнями, з огляду на вжиті слова, вирази та мовно-стилістичні засоби. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Системний аналіз зазначених в розділі IV цього рішення норм права, з урахуванням релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише саме така інформація, висловлена чи написана відповідачем у цій категорії справ. Тобто предметом спору у цій категорії справ є спірна інформація, що передається дослівним цитуванням (без редагування, корегування, власного розуміння позивача). Саме висловлені відповідачем висловлювання, тобто дослівні твердження, досліджуються на предмет оціночності суджень, із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів. Положеннями статті 30 Закону України Про інформацію визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У цій справі позивач довів у суді публічне поширення відповідачем [PERSON] спірної інформації в мережі Інтернет. Разом з тим, досліджуючи та надаючи оцінку поширеній відповідачем інформації суд дійшов висновку, що спірна інформація не може бути визнана недостовірною та спростована. Так, з урахуванням контексту всієї поширеної інформації щодо позивача, поширена інформація не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтується на інформації, що містить оціночні судження і стосується критики особи та дій позивача. При цьому не можуть бути спростовані думки, які виражені мовними засобами, зокрема, вживанням гіпербол, алегорій, сатири. В інформації «За наслідки сьогоднішнього прильоту і за сьогоднішні прильоти (їх сьогодні у нас було п?ять) дякуйте товаришу [PERSON] . Конотоп знає, хто це такий. Це завдяки його постам, те, що він писав, не буду називати дати, числа» висловлена суб`єктивна думка, критична оцінка дій позивача, без посилання на зміст постів та їх дати. Суд зауважує, що поширена відповідачем інформація не містить звинувачень у скоєнні державної зради, співпраці з російськими спецслужбами, оскільки за положеннями ст. 111 КК України державною зрадою є перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Поширена Інформація не має нормативного вираження, а відтак її значення можна тлумачити, виходячи лише із особистого її сприйняття автором вислову. Інформація «Служба безпеки України вже поінформована. Відповідне провадження, наскільки мені відомо, відкрито» не є поширенням недостовірної інформації, оскільки має місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції. Крім того, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію (рішення від 31 березня 2011 року у справі SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37). В інформації «Це все погоня за хайпом, виставити побільше фотографій, виставити більше відео про наше місто, що ми, як живем і так далі. І тому окупанти, кацапи зацікавились нашим містом» висловлена суб`єктивна думка. Викладаючи таку спірну інформацію відповідач застосовував висловлювання, які є вираженням суб`єктивної думки, поглядів та припущень, критикує і надає власну оцінку діям позивача (поширення фото, відео), що загалом має характер оціночних суджень, які не підлягають спростуванню. Інформація «Ви бачите, що два роки більш менш спокійно все було, ну а тепер Служба безпеки України знає, що робити, хлопці на місці. Я думаю, що той хто винен в цьому, хто накликав на нас цю біду, покарання його наздожене» не містить недостовірної інформації, а фактично свідчить про те, що заявник покладається виключно на компетенцію правоохоронних органів, зокрема Служби безпеки України як державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України. Отже, позивач не довів факт поширення про нього недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині визнання інформації недостовірною. Відсутність підстав для визнання оспорюваної інформації недостовірною, виключає необхідність спростування поширеної інформації та стягнення моральної шкоди, з підстав передбачених п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed