Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 12.08.2021 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-329433 за умовами якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк на та умовах, визначених цим договором. Позичальнику був виданий кредит у розмірі 80800,00 грн. на 60 місяців терміном до 11 серпня 2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 55% річних, позичальник здійснює повернення суми заборгованості відповідно до графіку платежів, що є додатком до договору. 08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-фінанс» укладено договір факторингу у відповідності до умов якого, АТ «Кредобанк» передає (відступає), а ТОВ «ФК «Марин-фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Марин-фінанс» приймає належні АТ «Кредобанк» права вимоги до боржників, вказаних у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу ТОВ «ФК «Марин-фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 154\~821, 74 грн. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Марин-фінанс» за договором №CL-329433 від 12.08.2021 у розмірі 154\~821, 74 грн., з яких: строкове тіло кредиту 67613,25 грн., прострочене тіло кредиту 11191,95 грн., строкові відсотки 3249,38 грн., прострочені відсотки 72767,16 грн. Позивач вказує, що є законним правонаступником первісного стягувача за вказаним кредитним договором, а тому з огляду на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань та наявністю заборгованості, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом, та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості в примусовому порядку та судові витрати по справі. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явилася, подавши попередньо суду клопотання про розгляд справи без її участі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлялася у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за її зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавала. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує представник позивача. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12 серпня 021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-329433 за умовами якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк на та умовах, визначених цим договором. Згідно п. 2.1, 2.2, 2.3, 4.1, 6.2 даного договору позичальнику видається кредит у розмірі 80800,00 грн. на 60 місяців терміном до 11 серпня 2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 55% річних, позичальник здійснює повернення суми заборгованості відповідно до графіку платежів, що є додатком до договору. 08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-фінанс» укладено договір факторингу у відповідності до умов якого, АТ «Кредобанк» передає (відступає), а ТОВ «ФК «Марин-фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Марин-фінанс» приймає належні АТ «Кредобанк» права вимоги до боржників, вказаних у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу ТОВ «ФК «Марин-фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 154821,74 грн.. Згідно розрахунку заборгованості, наданою позивачем, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Марин-фінанс» за договором №CL-329433 від 12.08.2021 року у розмірі 154\~821, 74 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту (строкова) 67613,25 грн., сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена) 11191,95 грн., сума заборгованості за відсотками (строкова) 3249,38 грн., сума заборгованості за відсотками (прострочена) 72767,16 грн. Аналізуючи в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що факт укладання даних договорів є доведеним, натомість відповідачем будь-яких доказів на спростування останнього до суду подано не було. Зазначені договори не оспорювалися, недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак, є чинними і підлягають до виконання. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно із частиною третьою статті 1079 ЦК України у договорах факторингу - фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, уклавши договір факторингу 08 листопада 2023 року ТОВ «ФК «Марин-фінанс» набуло статусу кредитора по відношенню до відповідача [PERSON] , а саме право вимоги заборгованості за кредитним договором від 12 серпня 2021 року №CL-329433. Оскільки відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення запозичених коштів, у позивача виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 12 серпня 2021 року №CL-329433 розмір заборгованості боржника [PERSON] складає 154\~821, 74 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту (строкова) 67613,25 грн., сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена) 11191,95 грн., сума заборгованості за відсотками (строкова) 3249,38 грн., сума заборгованості за відсотками (прострочена) 72767,16 грн. Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом щодо подачі відзиву на позов та спростування розміру заборгованості, зазначеною позивачем. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Марин-фінанс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та доведенні належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно ч. 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «ФК «Марин-фінанс» при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 2422,40 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням. Враховуючи, що судом позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2422,40 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача, понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 6000,00 грн. На підтвердження понесених витрат суду надано: копію договору про надання правової допомоги від 01.04.2024 року №01/04/24 та Акт наданих послуг №1 від 31.05.2024. В зазначеному Акті зазначено, що вартість наданих послуг 6000,00 грн. підлягає сплаті протягом трьох днів з моменту підписанні акту, втім, доказів сплати ТОВ «ФК «Марин-фінанс» адвокату винагороди у розмірі 6000,00 грн., або іншому розмірі суду не надано. Оскільки матеріали справи не містять належних доказів понесених ТОВ «ФК «Марин-фінанс» витрат на професійну правничу допомогу, відсутні підстави для компенсації товариству зазначених витрат.

Outcome: approved