Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

28.05.2024 [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування поданої позовної заяви позивачем зазначено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід та може сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Ухвалою від 05.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 24). Ухвалою суду від 23.10.2024 витребувано докази: у Бориспільської державної податкової інспекції Головного управління Державної податкової служби у Київській області витребувано інформацію про доходи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , отримані ним у період за 2023-2024 роки (а. с. 37-38). У судовому засіданні позивач повністю підтримала позов, пояснила, що відповідач протягом двох років не надає допомоги на утримання сина, з 2024 року офіційно не працює, проте, після звернення до суду в липні та серпні перерахував по 3000 гривень. У дитини плоскостопість, тому син потребує особливого взуття. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що з 25 вересня 1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , виданим повторно 03 жовтня 2023 року (а.с.8). У шлюбі [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що 10 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис № 1516, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 9). Позивач [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] є внутрішньо переміщеними особами, зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.07.2023 №№3249-5002873889, 3249-5002873899 (а.с.22,23). Та обставина, що син сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідачем не оспорюється та підтверджується вищевказаними довідками, а також наданими позивачем платіжними документами щодо понесених витрат (а.с.46-84). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлено, що відповідач є особою працездатного віку. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно та регулярно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини, а також, що на утриманні відповідача є інші непрацездатні особи, суду надано не було. З отриманої інформації про доходи відповідача встановлено, що у січні, лютому, травні та серпні 2023 року він отримував благодійну допомогу в розмірі по 2200 гривень, а також, що у жовтні, листопада та грудні 2023 року та у січні, лютому 2024 року він отримував соціальні виплати по 2000 гривень (а.с.42-44). Розмір таких доходів значно менший прожиткового мінімуму для працездатних осіб та об`єктивно не може забезпечити потреби дорослого чоловіка, разом із з цим відсутність у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відомостей щодо отриманого відповідачем іншого доходу, не виключає можливості його отримання, враховуючи працездатний вік відповідача. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, а також враховуючи якнайкращі інтереси малолітнього сина сторін, суд вважає, що за своїм матеріальним станом відповідач, який є особою працездатного віку, може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що з урахуванням встановленого розміру мінімальної заробітної плати (8000 грн.) має забезпечити стягнення на користь малолітнього сина сторін аліментів у розмірі, наближеному до мінімального рекомендованого розміру (прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Підстави для стягнення аліментів у більшому зазначеному позивачем розмірі (1/2 частина заробітку (доходу)) позивачем належним чином не обґрунтовані та не доведені, натомість визначений судом розмір аліментів з урахуванням рівного обов`язку позивача утримувати їх спільного з відповідачем сина, є достатнім для забезпечення усіх необхідних потреб дитини. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти слід стягувати з дати подачі позову до суду, тобто з 28.05.2024. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial