Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Семенчук Оксана Антонівна, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що позивач із відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у позивача та відповідачки не склалось, у зв`язку з чим шлюбні відносини між ними припинились і з того часу відповідачка участі у вихованні дитини не приймає. Відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Відповідачка не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає синові доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, внаслідок чого утворились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідачка покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки, а дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Вищевикладене й\~стало підставою\~для звернення\~позивача до\~суду із\~вимогами пропозбавлення\~батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 11.07.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням відповідачці було запропоновано, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справі; роз`яснено наслідки ненадання відповідачкою відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. Крім того, залучено до участі у справі орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, яку зобов`язано надати суду висновок щодо розв`язання спору. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 11.07.2024, копією позовної заяви із доданими до неї документами та судовими повістками, направлені відповідачці неодноразово за адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку із чим, судом було повідомлено відповідачку про розгляд справи також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи. Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 11.07.2024 вважається врученою відповідачці. У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідачки, також на адресу суду не надійшли. Водночас, 18.09.20254 на адресу суду від відповідачки надійшла заява про визнання нею позовних вимог та відсутність заперечень щодо позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . На виконання вимог ухвали суду від 11.07.2024 органом опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради суду 01.10.2024 надано висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 22.10.2024 відмовлено у прийнятті визнання відповідачкою позовних вимог. Ухвалою суду від 22.10.2024 задоволено клопотання адвоката позивача про виклик в судове засідання в якості свідків [PERSON] та [PERSON] ; задоволено клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, поданих стороною позивача разом із клопотанням від 25.09.2024 та прийнято їх до розгляду; вирішено питання про вислухання думки дитини в судовому засіданні; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідачкою суду не повідомлено. Таким чином, відповідачка не з`явилась в судове засідання без поважних причин. Позивач, його адвокат та представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради не заперечували щодо розгляду справи у відсутність відповідачки. Враховуючи вищевикладене, думку позивача, його адвоката та представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, а також положення ст. 223 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність відповідачки (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). У судовому засіданні позивач та його адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради підтримала наданий висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.09.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2891. (а.с. 13) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2017 у справі № 127/25604/17, яке набрало законної сили 27.12.2017, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.09.2015, актовий запис № 2399. (а.с. 69-71) З довідки про склад сім`ї та (або) зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 448 від 29.05.2024, виданої головою правління та бухгалтером ОСББ «Хімік Плюс», вбачається, що позивач разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 18) 30.05.2024 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. було посвідчено заяву [PERSON] про визнання нею обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та відсутність у неї заперечень щодо позбавлення її батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] . Дана заява була зареєстрована в реєстрі за № 710. (а.с. 49) З висновку фахівця за результатами проведення психологічного дослідження неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та позивача, вбачається, зокрема, що у [PERSON] спостерігається виражена емоційно-психологічна прихильність до батька [PERSON] і до членів його родини. Ситуація спільного проживання та створення виховного середовища для [PERSON] його батьком буде сприятливою та позитивно відображатись на формуванні [PERSON] , як цілісної особистості. Виховний вплив батька сприятиме стабільному психоемоційному стану його сина [PERSON] , [INFO] , створенню для дитини атмосфери стабільності, спокою, розвитку, задоволеності життям там впевненості у майбутньому. (а.с. 55-64) Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до\~п.\~2\~ч.\~1 ст.\~164\~СК України,\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України. Відповідно до\~ч.\~1-\~ч.\~4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов`язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно з законодавством України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій [PERSON] [INFO] , яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці сімнадцяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини. У судовому засіданні неповнолітній [PERSON] зазначив, після розірвання шлюбу між батьками нетривалий час проживав з мамою, а згодом захотів проживати з батьком. Після цього мати деякий час підтримувала спілкування, але згодом припинила взагалі; з днем народження не вітає; жодної участі у житті [PERSON] не приймає. [PERSON] повідомив, що його вихованням та забезпеченням займається виключно тато. Також [PERSON] зазначив, що близько шести років взагалі не бачив матір, не спілкується із нею, оскільки та самоусунулась від спілкування із ним. Бажання бачитись і спілкуватись із матір`ю у нього відсутнє. [PERSON] просив позбавити його матір батьківських прав відносно нього. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка є сусідкою позивача і знає останнього з 2014 року. Свідок повідомила, що постійно бачить разом позивача із сином, між якими дружні, гарні відносини. Свідок зазначила, що [PERSON] особисто їй розповідав, що він дуже любить свого батька, йому з ним комфортно, а про матір не говорив нічого. Свідок повідомила, що матір [PERSON] не знає і ніколи не бачила. Також в судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , який є тренером [PERSON] з 2018 року. Свідок повідомив, що виключно батько був постійно присутній на змаганнях сина, приводив і забирав його з тренувань, а також оплачував заняття. Свідок зазначив, що матір [PERSON] ніколи не бачив, вона ніколи не приходила і не цікавилась успіхами сина. Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Судом прийнято до уваги, що свідки надали покази, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Покази свідків узгоджуються з поясненнями учасників справи і не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідків. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши позивача, його адвоката та представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, думку дитини, покази свідків, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. У ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2005, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2017 у справі № 127/25604/17, було розірвано. Позивач із відповідачкою мають спільного неповнолітню сина [PERSON] , [INFO] , життям якого відповідачка взагалі не цікавиться, не піклується про нього, не бере участі у його вихованні та утриманні, не прагне зустрічей і спілкування із сином, хоча не була позбавлена такої можливості. Сином опікується виключно позивач, з яким дитина проживає майже відразу після розірвання шлюбу між батьками. Суд вважає, що відсутність заперечень з боку відповідачки про позбавлення її батьківських прав, визнання нею позовних вимог, яке не було прийнято судом, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. При цьому суд наголошує, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постановах від 22 листопада 2023 року у справі №\~214/5134/22, від 10 листопада 2023 року у справі №\~401/1944/22. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України\~ дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отриманню нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюються як ухилення від виховання дитини матір`ю, внаслідок її поведінки та свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Водночас, батьки дитини несуть відповідальність за виховання дитини та її розвиток. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухилення [PERSON] від виконання обов`язку щодо утримання дитини не передбачене ст. 164 СК України як підстава для позбавлення батьківських прав. Однак, суд звертає увагу, що виконання цього обов`язку матір`ю тісно пов`язане із реалізацією права і водночас виконання обов`язку матір`ю щодо виховання дитини, що є важливою умовою забезпечення належних умов для повноцінного розвитку дитини. Судом прийнято до уваги визнання відповідачкою обставин, викладених позивачем у позовній заяві, як таких, що відповідають дійсності, про що вона повідомила суд у своїй заяві від 30.05.2024. (а.с. 49) Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому саме такі обставини не потребують доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 19 СК України органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлена висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01/00/011/163059 від 24.09.2024. (а.с. 77-79) Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковим та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Однак, враховуючи вищевказане суд погоджується з вищезазначеним висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. За час перебування на розгляді даної справи в суді, судом не встановлено наявність будь-яких дій з боку [PERSON] , спрямованих на хоч якесь піклування відносно дитини. Тому підстав вважати, що [PERSON] забезпечить своїй дитині належне виховання відсутні. Таким чином,\~суд вважає,\~що в\~даній конкретній\~ситуації існують\~виключні обставини,\~за яких\~ [PERSON] можна позбавити батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ньяоре проти Франції» Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). У даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (Пункт 1 статті 3). Отже, зазначені вище обставини переконують суд у наявності підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1\~211, 20 гривень за подання позову, що підтверджується квитанцією від 13.06.2024. (а.с. 5) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~211, 20 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. У відповідності до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] , що у відповідності до ст. 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Відповідно до\~положень ст.166\~СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved