Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з названим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла бабуся [PERSON] , [INFO] помер мій дідусь [PERSON] . Зазначає, що після смерті бабусі відкрилася спадщина, спадкоємцем до якої був її син [PERSON] (батько позивача). [INFO] батько помер та спадщину після смерті [PERSON] не прийняв. Вимоги позивач мотивує тим, що звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини. Вважає, що такий пропущено нею з поважних причин, позаяк вона тривалий час проживала за кордоном та вважала, що зможе в будь-який момент оформити свої права на батьківське майно, оскільки є єдиною спадкоємицею. Тому просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю в 2 місяці для подання до Свалявської ДНК заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Сторони в судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач заявлені нею вимоги підтримала. Представник Свалявської міської ради просила розгляд справи проводити у відсутності представника Свалявської міської ради за наявними в такій матеріалами. До суду надійшов відзив на позовну заяву, у вирішенні позовних вимог представник Свалявської міської ради покладаються на розсуд суду. Представник Свалявської ДНК просила розгляд справи проводити у відсутності представника Свалявської ДНК, задоволення позовних вимог залишає на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] є онукою [PERSON] та донькою [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.04.2014 року, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №57 від 09.04.2014 року, проведений Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Свалявського РУЮ (а.с.8); свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.02.2019 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №44 від 28.02.2019 року, проведений Свалявським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції (а.с.11). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що у випадку коли особа, яка прийняла спадщину в установлений законом строк, вона може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК (абз.1 п. 24 Постанови). При цьому, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (абз.2 п. 24 Постанови). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст. ст. 1261 ЦК України право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати до нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша ст. 1270 ЦК України). Положення статті 1272 ЦК України передбачають право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини звернутися з позовом для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту статті 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. З огляду на наведене, враховуючи, що строк на подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущено, на думку суду, з поважних причин, що у позивача були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений законодавством 6-місячний строк, позов є обгрунтованим. Додатковий строк, достатній для подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] визначити 2 місяці. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Якщо за рішенням суду спадкоємцю визначено додатковий строк для прийняття спадщини і він цим не скористався та не прийняв спадщину, то в подальшому цей спадкоємець не може знову ставити питання про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved