Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що «08» червня 2017 року між нею - [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис за № 210. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від «08» червня 2017 року, при реєстрації шлюбу, [PERSON] обрала прізвище - [PERSON] . Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину: малолітнього сина - [PERSON] , « [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від «14» березня 2019 року. З початку жовтня 2021 року [PERSON] почав нехтувати сімейними цінностями, зневажливо ставитися до дружини та необхідності піклуватися про дитину, підтримання в сім`ї доброзичливої та сприятливої морально-психологічної атмосфери, що кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між подружжям шлюбних відносин. Оскільки спільне господарство між сторонами не велося, шлюбні відносини фактично припинені з причини різних поглядів на життя, несумісності характерів й повної втрати почуттів любові та взаємоповаги один до одного, «22» лютого 2023 року [PERSON] звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від «10» квітня 2023 року у справі №367/1325/23, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований «08» червня 2017 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №210. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , « [INFO] , у розмірі 3000 гривень 00 копійок, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з «22» лютого 2023 року і до досягнення ним повноліття. На дату написання позовної заяви, місце проживання сина [PERSON] , « [INFO] , зареєстровано за місцем проживання Позивача та за спільною домовленістю [PERSON] та [PERSON] , хлопчик проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/004196370 від 26.04.2024 р., копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 3215-692470-2017 від «08» серпня 2017 р., а також встановлено Ірпінським міським судом Київської області у Рішенні від «10» квітня 2023 року по справі №367/1325/23. Відповідач сумлінно виконує покладений на нього судом обов`язок щодо сплати аліментів на утримання сина - [PERSON] , « [INFO] , у розмірі 3000 гривень 00 копійок. Проте, ця сума є граничною та додаткової участі в утриманні дитини позивач не приймає. Однак, рівень витрат на дитину постійно зростає, збільшуються потреби у розвитку дитини та навчанні. Крім того, дитина потребує регулярного медичного обстеження, оздоровлення та періодичного лікування. З моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів значно змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а відповідач є особою працездатного віку та отримує значний дохід, що підтверджується Витягом з Реєстру застрахованих осіб від «25» квітня 2024 року, який дозволятиме сплачувати аліменти у більшій сумі, ніж визначено у рішенні суду. Відповідач проти зміни способу стягнення аліментів в судовому порядку не заперечує. Про наявність у відповідача інших осіб на утриманні та наявність інших стягнень за виконавчими документами позивачу невідомо. Таким чином, оскільки позивачу важко самостійно утримувати та забезпечувати дитину, у Позивача виникла об`єктивна необхідність у зверненні з відповідною позовною вимогою. На підставі викладеного просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, стягуваних на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року справа №367/1325/23 з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми у розмірі 3000,00 грн. на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду направила клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2017 року, який розірваний рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину: малолітнього сина - [PERSON] , « [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від «14» березня 2019 року. Рішенням Ірпінського міського суду від «10» квітня 2023 року у справі №367/1325/23, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований «08» червня 2017 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №210. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , « [INFO] , у розмірі 3000 гривень 00 копійок, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з «22» лютого 2023 року і до досягнення ним повноліття. З огляду на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст.182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 183 та ст. 184\~СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог\~ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природно, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, медичне обслуговування, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. У сукупності наведеного, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до повноліття дитини, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - дитині. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для його нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 41\~СК України) стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Згідно п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved