Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача, просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] ; поділити спільне майно [PERSON] і [PERSON] та визнати за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частку: квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, просить провести поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , в порядку якого: визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості автомобіля TOYOTA VENZA, 2020 року випуску ДНЗ [NUMBER] . [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2007 між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Франківського районного суду міста Львова від 06.03.2023. За час перебування у шлюбі сторони набули спільне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , яке на підставі ч.1, 2 ст.60, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 СК України просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та поділити таке між сторонами, визнавши за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частку кожної квартири. [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторони було зареєстровано шлюб 02.06.2007, який розірвано рішенням Франківського районного суду міста Львова від 06.03.2023. Під час шлюбу сторонами набуто у власність спільне майно, а саме: квартира [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] та автомобіль TOYOTA VENZA, 2020 року випуску ДНЗ [NUMBER] . Належний сторонам на праві спільної сумісної власності автомобіль TOYOTA VENZA, 2020 року випуску ДНЗ [NUMBER] , [PERSON] продав своїй сестрі [PERSON] . Продаж автомобіля було здійснено без згоди [PERSON] , всупереч її волі. Про факт продажу вказаного автомобіля [PERSON] дізналась тільки отримавши відповідь на адвокатський запит її представника з РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області. Відчуживши вказаний автомобіль [PERSON] всі кошти від його продажу залишив собі. Зважаючи на ту обставину, що належний сторонам на праві спільної сумісної власності автомобіль TOYOTA VENZA, 2020 року випуску ДНЗ [NUMBER] був відчужений [PERSON] без згоди [PERSON] та поза її волею, а грошові кошти від продажу цього автомобіля [PERSON] використав на свої потреби, вважає, що вартість такого автомобіля має бути врахована при поділі майна подружжя, що випливає з приписів ст. 70 СК України та правових висновків Верховного Суду, викладених у справах №158/2229/16, №127/7029/15-ц. З огляду на наведене, а також з урахуванням проведеної оцінки спільного майна подружжя, вимога про реальний поділ якого є предметом зустрічного позову, зважаючи на наявність згоди [PERSON] на отримання грошової компенсації від [PERSON] за передачу йому у власність квартири більшої вартості, зважаючи на необхідність дотримання засад рівності часток при поділі майна подружжя, відсутність будь-яких покликань сторін на необхідність відступу від засад рівності (ст. 70 СК України), з урахуванням викладених вище правових висновків Верховного Суду, позивач за зустрічним позовом на підставі ст.71 СК України просить поділити спільне майно подружжя та виділити в особисту власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , вартість якої складає 3613300 гривень; в особисту власність [PERSON] виділити квартиру [ADDRESS] , вартість якої складає - 5936000 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, що складають половину вартості автомобіля TOYOTA VENZA, 2020 року випуску ДНЗ [NUMBER] , а саме грошову суму в розмірі: 670450 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму, на яку вартість квартири [ADDRESS] перевищує вартість квартири [ADDRESS] , а саме грошову суму в розмірі: 2322700 грн. Ухвалою від 14.11.2023 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання 13.12.2023, в якому за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 13.02.2024, яке за клопотанням представника відповідача відкладено на 19.03.2024, а в подальшому на 24.04.2024. В підготовчому засідання задоволено клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: Звіт про незалежну оцінку об`єкта колісного транспортного засобу TOYOTA VENZA; Звіт про незалежну оцінку об`єкта, квартири по [ADDRESS] ; Звіт про незалежну оцінку об`єкта, квартири по [ADDRESS] ., а також прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, який надійшов до суду 13.12.2023, в якому [PERSON] просить провести поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , в порядку якого: визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості автомобіля TOYOTA VENZA, 2020 року випуску ДНЗ [NUMBER] ; визнати [PERSON] та [PERSON] солідарними боржниками за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] на суму 38000,00 Євро, що оформлений розпискою [PERSON] від 18 квітня 2021 року; визнати [PERSON] та [PERSON] солідарними боржниками за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] на суму 40000,00 Євро, що оформлений розпискою [PERSON] від 18 квітня 2021 року, у зв`язку з чим в підготовчому засіданні оголошено перерву до 28.05.2024. В підготовчому засіданні 28.05.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 27.06.2024, яке було відкладено на 04.09.2024, а в подальшому на 16.10.2024. В судовому засіданні відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи та за результатами клопотання відповідача та її представника постановлено залишити без розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині позовних вимог про визнання [PERSON] та [PERSON] солідарними боржниками за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] на суму 38000,00 Євро, що оформлений розпискою [PERSON] від 18 квітня 2021 року; визнання [PERSON] та [PERSON] солідарними боржниками за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] на суму 40000,00 Євро, що оформлений розпискою [PERSON] від 18 квітня 2021 року, а в судовому засіданні оголошено перерву до 21.11.2024. В судовому засіданні представник позивача повторно заявив клопотання про призначення експертизи та поновлення строку на звернення із таким, у задоволенні яких відмовлено. Первісні позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив та просив врахувати, що транспортний засіб було відчужено у шлюбі, а грошові кошти витрачено в інтересах сім`ї, тому підстави для стягнення з позивача половини його вартості відсутні. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог заперечили, зустрічні позовні вимоги підтримали. Пояснили, що згоди на відчуження транспортного засобу відповідач не надавала, а тому половина вартості такого належить їй. Також просили врахувати, що долученими позивачем до позовної заяви висновками про вартість об`єкта оцінки визначено ринкову вартість майна для цілей оподаткування. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Сторонами визнано та підтверджується матеріалами справи, що 02.06.2007 між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Франківського районного суду міста Львова від 06.03.2023, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 07.04.2023. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Сторонами визнано та підтверджується матеріалами справи, зокрема Інформаційною довідкою №352025072 від 26.10.2023 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №285361106 від 18.11.2021, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON] 26.06.2015 на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2015 (а.с.8-9), а право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачем [PERSON] 13.05.2021 на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2021 (а.с.13). Таким чином, судом встановлено, що вищевказане нерухоме майно набуте сторонами за час шлюбу, а тому в силу ст.60 СК України є їхньою спільною сумісною власністю. В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , оскільки обраний спосіб захисту є неефективним, зазначення в резолютивній частині судового рішення про визнання таких спільним сумісним майном подружжя не є необхідним, а ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Саме такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц, який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч.1, 4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається зі звітів про незалежну оцінку об`єкта ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 5936000 грн. (а.с.112-148), ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 3613300 грн. (а.с.186-222). При цьому, судом беруться до уваги саме вказані звіти, оскільки долученими позивачем до позовної заяви висновками про вартість об`єкта оцінки визначено ринкову вартість майна для цілей оподаткування і така проведена станом на 31.10.2023, в той час як долученими відповідачем звітами про незалежну оцінку майна визначено його ринкову вартість станом на 23.01.2024 та у таких зазначено про їх виконання для подання до суду. Звертаючись до суду із вимогами про поділ спільного нерухомого майна подружжя позивач просив здійснити такий шляхом визнання за ним права власності на 1/2 ідеальної частки кожної з квартир, а відповідач (позивач за зустрічним позовом) шляхом визнання за кожним із сторін права власності на окрему квартиру. Щодо способу поділу спільного сумісного майна подружжя, суд враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 27.11.2024 у справі №154/1393/14-ц, який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка,дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)). Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року по справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21) зазначено, що «застосований спосіб поділу спірного майна, за яким одному і другому з подружжя виділяється окремий житловий будинок, є найбільш прийнятним у цьому випадку, оскільки вирішує спір по суті і забезпечує кожному з подружжя можливість володіння і користування окремим, а не спільним, нерухомим майном. Запропонований позивачем спосіб поділу не вирішує спір, оскільки залишає закінчений будівництвом будинок і незавершений будівництвом будинок у спільній власності». Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20))». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено: «склад та обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та підлягає поділу між ними, дозволяв суду здійснити його реальний поділ шляхом передачі кожному з подружжя окремих об`єктів нерухомого майна. Саме такі мотиви, викладені у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у цій справі, що стали однією з підстав передачі судом касаційної інстанції справи на новий апеляційний розгляд. Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду дійшов обґрунтованого висновку про доцільність проведення у цій справі реального поділу майна між подружжям у спосіб виділення кожному в натурі окремих видів (об`єктів) майна, як просили здійснити сторони в первісному та зустрічному позовах». При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач (див.: постанови Верховного Суду: від 29 квітня 2020 року в справі № 210/4854/15-ц, провадження № 61-30421св18 та від 03 червня 2020 року в справі № 487/6195/16-ц, провадження № 61-46326св18). Враховуючи вищенаведене, так як запропонований позивачем спосіб поділу спільного майна подружжя не вирішує спір, оскільки залишає такий у спільній власності сторін, в той час як запропонований відповідачем спосіб поділу спільного майна, за яким одному і другому з подружжя виділяється окрема квартира, є найбільш прийнятним у цьому випадку, оскільки вирішує спір по суті і забезпечує кожному з подружжя можливість володіння і користування окремим, а не спільним нерухомим майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а зустрічні позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення повністю, тому слід провести поділ спільного майна подружжя, виділивши в особисту приватну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а в особисту приватну власність [PERSON] - квартиру [ADDRESS] ; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . При цьому, незважаючи на те, що судом встановлено, що на даний час у користуванні [PERSON] перебуває квартира [ADDRESS] , а у користуванні [PERSON] - квартира [ADDRESS] , суд прийшов до висновку про поділ спільного нерухомого майна подружжя саме у вказаний спосіб, з урахуванням того, що вартість виділеної у власність [PERSON] квартири є меншою, згоду на отримання грошової компенсації за відступ від рівності часток у спільному майні подружжя надано лише відповідачем [PERSON] , а позивачем свого варіанту поділу спільного майна в натурі не запропоновано. Крім цього, оскільки судом визнано за кожною зі сторін право власності на окремий об`єкт нерухомого майна, однак вартість виділеної у власність позивачу квартири перевищує вартість квартири, виділеної у власність відповідачу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення на користь останньої компенсація за перевищення вартості такого майна також підлягають до задоволення, однак частково. Так, відповідач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму, на яку вартість квартири [ADDRESS] перевищує вартість квартири [ADDRESS] , а саме грошову суму в розмірі: 2322700 грн. (5936000 грн. 3613300 грн.). Разом з тим, різниця у вартості виділених у власність сторін квартир, з урахуванням рівності їхніх часток у спільному майні, фактично є спільною власністю подружжя, а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню половина вказаної суми 1161350 грн. (2322700 грн./ 2), що з урахуванням загальної вартості спільного майна подружжя 9549300 грн. (5936000 грн. + 3613300 грн.) та вартості майна виділеного [PERSON] зі стягнення з нього компенсації у вказаній сумі (5936000 грн. - 1161350 грн. = 4774650 грн.) і вартості майна виділеного [PERSON] зі стягнення на її користь компенсації у вказаній сумі (3613300 грн. + 1161350 грн. = 4774650 грн.) відповідатиме принципу рівності часток у спільній сумісній власності подружжя. При цьому стягнення з позивача на користь відповідача компенсації різниці вартості квартир, присуджених кожній із сторін, не може розцінюватись як надмірний тягар для позивача та порушення балансу інтересів сторін, оскільки у його власності залишається нерухоме майно, яке за вартістю перевищує вартість нерухомого майна, виділеного відповідачу. Визначений судом поділ спільного рухомого майна з виплатою відповідної компенсації відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Що стосується зустрічних позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, що складають половину вартості автомобіля TOYOTA VENZA, 2020 року випуску ДНЗ [NUMBER] , а саме грошову суму в розмірі: 670450 грн., то суд не знаходить підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Як зазначалося вище 02.06.2007 між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Франківського районного суду міста Львова від 06.03.2023, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 07.04.2023. Сторонами визнано, а також підтверджується матеріалами справи, що транспортний засіб TOYOTA VENZA, 2020 року випуску ДНЗ [NUMBER] , зареєстровано за позивачем 23.02.2022, тобто за час перебування у шлюбі, а тому такий є спільним майном подружжя. Разом з тим, як вбачається з долученої відповідачем відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області від 10.02.2023 №31/13-С-17/Аз та доданих до неї документів (а.с.41-52) вказаний транспортний засіб було і відчужено позивачем у період шлюбу 08.10.2022. Згідно з вимогами статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У разі відчуження майна (грошових коштів) у період зареєстрованого шлюбу наявність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна презюмується, а тягар доказування відсутності такої згоди та використання майна всупереч інтересам сім`ї покладається на сторону, яка це оспорює. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 у справі №761/32404/14, від 27.01.2021 у справі №501/754/17, від 28.08.2024 у справі №753/2234/21, від 16.10.2024 у справі №727/9065/22. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, що складають половину вартості автомобіля TOYOTA VENZA, 2020 року випуску ДНЗ [NUMBER] , [PERSON] всупереч вказаним вимогам не довела, а матеріали справи не містять доказів, що кошти, отримані від його продажу були використані [PERSON] в особистих цілях та не в інтересах сім`ї, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині слід відмовити. Крім цього, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, доказів на підтвердження понесення сторонами інших судових витрат останніми не подано, до закінчення судових дебатів у справі не заявлено про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, враховуючи також положення ч.10 ст.146 ЦПК України згідно з якою при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні; у такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат, суд, з урахуванням часткового задоволення як первісних, так і зустрічних позовних вимог, приходить до висновку, що понесені кожною зі сторін судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за кожною зі сторін.

Outcome: partial