Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

16.02.2022 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що починаючи з червня 2008 року він почав зустрічатися з [PERSON] , з якою склалися гарні стосунки та вони вирішили проживати разом. З того часу і до 29 грудня 2021 року вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: спочатку у його однокімнатній квратирі у смт.Ольшанське Миколаївського району, а потім вони придбали 1/3 частки житлового будинку по [ADDRESS] , де вони також мешкали разом , вели спільне господарство , мали спільний бюджет, були поєднані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки подружжя. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою позивачу необхідне для того, щоб згідно вимог сімейного законодавства (ст.ст.60, 74 СК України) підтвердити та захисти право спільної сумісної власності на нажите майно подружжя, отже він вимушений звернутися до суду для встановлення вказаного факту . Вказана справа перебувала в провадженні судді Центрального районного суду м.Миколаєва Саламатіна О.В. з 21.02.2022 року. Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 06.06.2022 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді [PERSON] , на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2022 року дану справу розподілено на суддю [PERSON] та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 07.07..2022 року справу прийнято до провадження . 31 травня 2023 року Центральним районним судом м.Миколаєва ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу з серпня 2016 року по [INFO] . Ухвалою суду від 20.06.2024 року поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 травня 2023 року по цивільній справі № 490/1193/22 . Заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 31 травня 2023 року - задоволено. Скасовано заочне рішенняЦентрального районногосуду м.Миколаєва від 31 травня 2023 у справі№ 490/1193/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження . Ухвалою суду від 05 липня 2024 року закрито підготовче провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Призначено справу до судового розгляду по суті . Задоволені клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Трушнікова Миколи Миколайовича та кклопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Скотникова Олександра Миколайовича про виклик свідків . В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Трушніков М.М. підтримали вимоги позову з викладених у ньому підстав, просили про його задволення. Просили врахувати, що при зверненні до суду з позовом позивачеві не було відомо про перебування відповідачки у зареєстрованому шлюбі до 2019 році, отже просять встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу з 2019 року по 29 грудня 2021 року. Ззаначили , що показами свідків беззаперечно доведено факт існування сім`ї між сторонами у справі, а сам факт перебування відповідачки на заробітках за кордоном більшість часу - то таке не спростовує існування сім`ї, адже так вимушені жити багато українських сімей в сучасних реаліях задля можливості заробляти кошти. Також суду пояснили, що встановлення вказаного факту необхідно для поділу квартири, яка була придбана на ім`я [PERSON] в 2020 році ,яку позивач вважає спільним сумісним майном подружжя . Наразі така справа про визнання прваа власності на ччастину квартири за позивачем перебуває на розгляді іншого складу суду , з відповідним позовом позивач звернувся після ухвалення судом заочного рішення, але провадження у тій справі зупинено до вирішення цієї справи про встанволення факту проживання. Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позову. Відповідачка визнала, що у неї були певні стосунки з [PERSON] , до травня 2019 року, коли вона вчерговий раз приїхала з Італії для оформлення певних документів .Тоді вони посварилися і фактично припинились їх стосунки чоловіка та жінки. вона продовжувала зупинятися в будинку у варварівці, оскільки цей будинок також належав і її сину, у неї не було іншого житла. З того часу вони проживали в різних кімнатах, у неї з кінця 2019 року вже був новий чоловік, з яким вона зустрічалася, у них виникло кохання, яке триває дотепер. В 2020 році вона вирішила придбати собі житло , отже їй позичив кошти її працедавець в італії, вона приїхала до миколаєва, підібрала собі квартиру та залишила довіреність на подругу для оформлення відповідної угоди. [PERSON] жодним чином не приймав участі у придбанні цього житла, ані матеріально, ані іншим чином. З 2019 року у них не було жоднитх ознак сім`ї, ні особистих стосунків, ні спільного бюлджету, кожен жив своїм особистим життям. Вислухавши учасників процессу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 10.07.2013 року по 12.04.2017 року був зареєстрвоаний за адресою [ADDRESS] , а з 04.10.2017 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно Довідки виконкому Ольшанської селищної ради від 02.04.2019 року та від 17.01.2022 року [PERSON] була знята 12.04.2017 року з реєстрації [ADDRESS] , була зареєстровнаа та фактично проживала за цією адресою з 10.12.2013 року. 27.04.2017 року за договором купівлі-продажу [PERSON] , продав однокімнатну квратиру за адресою [ADDRESS] за 107 500 грн. Як солідує зі змісту вказаного договру, на відчуження квратири надавала згоду колишня дружина [PERSON] , - [PERSON] 19.09.2017 року року за договором купівлі-продажу [PERSON] придбав 1/3 частину житлового будинку з усіма господарськими й побутовими спорудами та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Як слідує зі змісту вказаного договору, позивач придбав вказану нерухомість на умовах спільної часткової власнсоіт з [PERSON] ( власник 2/3 часток) , який є сином відповідачки. З того часу і до листопада 2021 року, коли відповдіачка останній раз приїздила в Україну ( не рахуючи відвідувань вже пісял звернення до суду з цим позовом) , [PERSON] , проживала протягом свого перебування у вказаному будинку. Вказані обстаивни не заперечувалися відповідачем. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] - 26 липня 2016 року . Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, [PERSON] , розірвала шлюб з [PERSON] - 28 травня 2019 року . Згідно відповідід відділу ДРАЦС у м.Миколаєві, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян , відсутній актовий запис про шлюб , складений на гр. [PERSON] , [INFO] в період з 2013 по 20121 рік. Як не заперечують обидві сторони, приблизно з 2011-2012 року [PERSON] , постійно працювала в Італії, приїздила до [PERSON] раз на рік приблизно на місяць. Як пояснили сторони, наприкінці 2020 року [PERSON] придбала ( через представника за довіреністю від 20.07.2020 року [PERSON] ) квартиру в [ADDRESS] . Як стверджує позивач- вказану квартиру вони купили за спільні кошти , але з метою, щоб її здавати та таким чином у [PERSON] буде самостійний дохід, коли вона повернеться в Україну, адже в неї відсутній необхідний стаж для отримання пенсії. Як стверджує відповідачка - вказану квартиру вона купила за особисті кошти для того, щоб мати власне житло , коли вона повернеться в Україну, а поки що вона мала намір її здавати у найм , щоб мати змогу скоріше повернути борг , який вона взяла у свого роботодавця в італії саме на придбання цієї квартири. Також позивачем надано численні спільні фото з відповідачкою з 2014 по 2021 рік, як на спільному відпочинку, так і вдома. При цьому відповідачка не заперечувал, що приїзжала в липні 2020 та в липні 2021 року та зупинялася в будинку її сина, де проживав на той час і позивач, але стсоунків у неї з ним у той час вже не було, більш того, в неї був вже інший чоловік. Також в судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивача [PERSON] , яка знайома з позивачем з 2014 року як з близьким товаришем її чоловіка, [PERSON] та [PERSON] , які були співробітниками позивача та товаришують з ним з 1980-х років, [PERSON] , який є сусідом позивача по вул. Світанковій, [PERSON] , який знає позивача з 2017 року як він вселився до будинку по [ADDRESS] і він допомагав йому в ремонті будинку та догляді за садом, [PERSON] , яка є приятелькою сторін по справі. Свідки підтвердили, що з 2017 років [PERSON] та його дружина [PERSON] спільно купували будинок у Варварівці та приводили його до ладу, їх бачили разом та згідно з їх поведінкою вважали чоловіком та дружиною.Всі їх сприймали як одну родину, як дружину та чоловіка, [PERSON] була господаркою будинку, вони разом вели домогосподарство. При цьому свідки підтвердили, що [PERSON] дійсно приїзджала раз на рік не ільше, ніж на місяць, але в цей місяць вони разом ходии по гостях, приймали у себе гостей, [PERSON] готувал їжу, накривала на стіл. [PERSON] розповідав їм, що вони постійно на зв`язку, телефонують один одному кожного дня, мають спільні плани на старість, він доглядає будинок та подвір`я, [PERSON] надсилає йому кошти на догляд за будинком та придбання будівельних матеріалів. Також в судовому засіданні були допитані свідки зі сторони відповідачки [PERSON] , знайомий відповідачки з кінця 2019 року, який перебуває з нею у певних близьких стосунках, [PERSON] , яка є сусідкою сторін за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , яка є близькою подругою відповідачки, а аткож ріелтором, яка допомагала їй у придбанні квартири в 2020 році та наступній її оренді, [PERSON] ,, який є сином відповідчаки. Вони пояснили суду, що дійсно [PERSON] та [PERSON] мали стсоунки як чоловік та жінки, але це було не постійно, а коли вона приїхала в 2019 році, то вони остаточно посварилися, вона розповідала друзям та знайомим, що у неї вже не може бути стсоунків з цим чоловіком. З того часу вони не вели спільний бюджет, не мали спільних планів, нічого не вирішували, кожен жив своїм життям, [PERSON] шукала нового чоловіка та знайшла його наприкінці 2019 року. З того часу вона має стосукни з [PERSON] , наразі вони збираються одружитися. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 р. №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи [PERSON] зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5 частини першої статті 256 ЦПК України в редакції, чинній на час подання позову до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій; пункт 5 частини першої статті 315 цього Кодексу в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року N 554/8023/15-ц). Так, відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Як убачається з матеріалів справи, 28 травня 2019 року зареєстровано розірвання шлюбу між відповідачкою та її чоловіком [PERSON] . Разом з тим, оскільки до 26 липня 2016 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі, встановлення факту його прорживання з іншою жінкою без реєстрації шлюбу на той період не підлягає встановленню в судовому порядку. Отже, позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з відповідачем у період із грудня 2013 до 28.05.2019 року суперечить вимогам статті 25 СК України. . Аналізуючи покази свідків , суд приходить до висновку, що їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін в одному будинку та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. Так, позивачем надано фотознімки, на яких зображені разом позивач та відповідачка, про спільне проведення ними відпочинку, святкувань тощо у спірний період, але ці знімки жодним чином не підтверджують ведення ними спільного побуту, наявність спільног бюджету та взаємних прав та обов`язків. Жодних доказів на підтвердження ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету ( як-то квитанції та чеки про придбання певних товарів, будівельних матеріалів, пересилання коштів від відповідачки на ім`я позивача з-за кордону ) - позивачем суду не надано. Відповідно до частини 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України,при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як послідовно викладено у правивих позиціях Верховного Суду, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Водночас Верховний Суд зазначив, що показання свідків та спільні фотографії сторін не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) . Спільна присутність на святах та пересилання коштів самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю ( Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18), постанова Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), Постанова ВС від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18). Ураховуючи викладене, суд доходить до висновку про те, що сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечувала і сама відповідачка, проживання у певні періоди за однією адресою та спільні святкування не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Також суд враховує наступне. Як викладено у висновках Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 23 січня 2024 року у справі N 523/14489/15-ц (провадження N 14-22цс20) Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в цій частині, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним способом захисту прав подружжя у спорі між ними щодо поділу спільного сумісного майна. Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на правіспільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Велика Палата Верховного Суду підтримує висновок Верховного Суду України про те, що для того щоб визначити джерело придбання певного майна необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них. Позивачем зазначалося, що втсановлення даного факту йому потрібно саме для вирішення питання про поділ квартири, придбаної на ім`я відповідачки, як спільного сумісного майна подружжя. Отже, враховуючи вищенаведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, окрема позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним способом захисту прав подружжя окремо від вирішення спорі між ними щодо поділу спільного сумісного майна. При цьому,суд враховує висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 910/14144/17 та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 щодо неможливості розгляду судом самостійно в окремому позовному провадженні вимоги, яка не супроводжує спір про право, а стосується виключно встановлення юридичного факту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: dismissed