Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просить встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий 20 червня 1997 року Лавриківською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, згідно якого [PERSON] на підставі рішення Лавриківської сільської ради від 23 листопада 1995 року № 1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,81 га, а по уточнених даних 0,72 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, розташовану на території Лавриківської сільської ради, належить [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за ним, право на земельну частку (пай) площею 0,72 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території колишньої Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, право на яку [PERSON] мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, виданого Лавриківською сільською радою 20 червня 1997 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю за № 401. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий [PERSON] Лавриківською сільською радою 20 червня 1997 року та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, належить саме [PERSON] , яка померла [INFO] . Він, [PERSON] як син [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті, прийняв спадщину після смерті матері, оскільки проживав разом із матір`ю на час її смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Інших спадкоємців за законом першої черги, осіб, які б мали право на обов`язку частку у спадщині, прийняли таку внаслідок спільного проживання із [PERSON] чи внаслідок звернення в шестимісячний строк після її смерті до нотаріуса немає. Однак спадщини на право на земельну частку (пай) площею 0,72 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка не можу оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої [PERSON] , оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. А тому вважає, що його право на земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 06 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 22 листопада 2024 року о 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані позивачем та представником відповідача заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі, крім того суд враховує, що неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не перешкоджає розгляду справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач фактично не заперечує проти позовних вимог, покладається при вирішенні справи на думку суду, фактично визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у селі Лавриків Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 17 грудня 1999 року. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане повторно Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28 лютого 2024 року, вбачається, що батьком позивача є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . З сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий 20 червня 1997 року Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Лавриківської сільської ради від 23 листопада 1995 року № 1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,81 га, а по уточнених даних 0,72 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Лавриківської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 05 лютого 2007 року, стверджується, що [PERSON] померла [INFO] , про що в книзі реєстрації смертей 05 лютого 2007 року було зроблено відповідний актовий запис за № 05. З рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року у справі № 444/1168/24, провадження № 2/444/636/2024, яке набрало законної сили 30 травня 2024 року, вбачається, що [PERSON] визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в нотаріальну контору, а саме 3 (три) місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Встановлено юридичний факт родинних відносин між [PERSON] (паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 17 грудня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Тобто сертифікат на середню земельну частку (пай) виданий на ім`я [PERSON] , а спадкодавцем згідно свідоцтва про смерть є [PERSON] . Як наслідок позивач звернувся в суд із позовом про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа, а саме сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий [PERSON] Лавриківською сільською радою 20 червня 1997 року та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, саме [PERSON] , яка померла [INFO] . У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так як встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа пов`язане із спадкуванням та подальшим вирішенням спору про право, а тому суд розглядає справу та вирішує питання встановлення юридичного факту саме в порядку позовного провадження. Суд враховує, що прийняття рішення суду про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа позивачу необхідне для підтвердження належності такого померлій [PERSON] та подальшого спадкування права на земельну частку (пай), належної саме [PERSON] . Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Суд бере до уваги, що виправити помилку в правовстановлюючому документі інакше як шляхом отримання рішення суду про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі неможливо, оскільки [PERSON] померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність. Юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий [PERSON] Лавриківською сільською радою 20 червня 1997 року та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, саме [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується зазначеними вище доказами, а також довідками № 339, 341, 340, які видані 29 лютого 2024 року Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй право на земельну частку (пай). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Викладеним у довідці № 339, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 29 лютого 2024 року, стверджується, що заповіт від імені [PERSON] , 1992 року народження, яка померла [INFO] в Лавриківській сільській раді Жовківського (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району, Львівської області не посвідчувався. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори ) № 77739616,, яка видана приватним нотаріусом Кобзар Л. В. 23 липня 2024 року, вбачається, що у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо посвідчення заповіту від імені [PERSON] . Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд враховує, що [PERSON] як син є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] . З довідки № 341, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 29 лютого 2024 року, вбачається, що [PERSON] , 1992 року народження, до дня смерті, [INFO] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району Львівської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Викладеним у довідці № 340, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 29 лютого 2024 року, стверджується, що [PERSON] , 1956 року народження, син померлої [PERSON] , 1922 року народження, проживав разом із нею в будинку [ADDRESS] до дня її смерті, [INFO] , та вели спільне господарство. А тому суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, [PERSON] , оскільки проживав з нею на час її смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Інших спадкоємців за законом першої черги, осіб, які б мали право на обов`язку частку у спадщині, прийняли таку внаслідок спільного проживання із [PERSON] чи внаслідок звернення в шестимісячний строк після її смерті до нотаріуса немає. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Внаслідок звернення [PERSON] до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. після смерті [PERSON] , було зареєстровано спадкову справу № 88/2024, номер у Спадковому реєстрі 72739584, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77739945 від 23 липня 2024 року. Однак листом за вихідним № 103/01-16 від 23 липня 2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), площею 0,72 га, що розташована на території Лавриківської сільської ради Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області і належала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , через неподання оригіналу правовстановлюючого документа нового взірця на вищевказаний земельний пай та роз`яснено, що у разі відсутності такого документа, необхідно звернутися в судові органи для оформлення права на вищевказаний земельний пай в порядку спадкування. Суд враховує, що як зазначає позивач, сертифікат нового зразка на земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] , у нього відсутній, [PERSON] за життя не обміняла сертифікат на земельну частку (пай) старого зразка на новий зразок сертифіката. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак суд враховує, що позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини належної форми документа, оскільки [PERSON] померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність, а за життя не зробила необхідних дій. Отже [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , він прийняв спадщину після її смерті, оскільки проживав разом із матір`ю на час її смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Інших спадкоємців за законом першої черги, осіб, які б мали право на обов`язку частку у спадщині, прийняли таку внаслідок спільного проживання із [PERSON] чи внаслідок звернення в шестимісячний строк після її смерті до нотаріуса з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено. Однак спадщини на право на земельну частку (пай) площею 0,72 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка позивач не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої [PERSON] , оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. Водночас право [PERSON] на дану земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка. Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази суд приходить до висновку, що право позивача на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved