Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

позов мотивований тим, що 30.06.2020 року в електронній формі, згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», між позичальником [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 855303, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 3\~600, 00 грн. на рахунок № 41хх хххххххх 3858 на умовах повернення, на строк 30 днів, із сплатою процентів за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Відповідачу кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору. ТОВ «Лінеура Україна» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору не виконала, коштів не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість. 22.02.2021 року ТОВ «Лінеура» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу №015-220221, згідно з умовами якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «Лінеура Україна», зокрема до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 855303 від 30.06.2020 року (порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 8210). 05.02.2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20240205/1, згідно з умовами якого ТОВ «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «Сіроко Фінанс», зокрема до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 855303 від 30.06.2020 року (порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 166). Станом на 04.07.2024 року заборгованість відповідача за договором № 855303 від 30.06.2020 року становить 13\~842,50 грн. Дана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 3\~600, 00 грн., заборгованості за відсотками 8\~207, 00 грн., інфляційні 2\~035, 50 грн. На підставі ст.ст. 512, 514, 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором № 855303 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.06.2020 року в розмірі 13\~842, 50 грн., а також судові витрати: судовий збір в розмірі 2\~422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7\~000, 00 грн. Судом вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.07.2024 року позовну заяву ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованостібуло передано за підсудністю на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області. Протоколом автоматизованого розподілу від 02.08.2024 року справу № 128/2776/24 за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості було передано для розгляду судді Вохміновій О.С., спрощене провадження у даній справі було відкрито ухвалою суду від 09.09.2024 року. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся із клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, завчасно, за адресою реєстрації проживання, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності не надавала. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223,\~280 ЦПК України\~суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30.06.2020 року в електронній формі, згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», між позичальником [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток, був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 855303, згідно з яким відповідач отримала кредит в сумі 3\~600, 00 грн. на рахунок № 41хх хххххххх 3858 на умовах повернення, на строк 30 днів, із сплатою процентів за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить: занижена процентна ставка становить 0, 95% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (346, 75 % річних), застосовується в межах строку наданого кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього договору, якщо в цей строк клієнт здійснить погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана у графіку платежів (п.1.4.1). Стандартна процента ставка складає 1, 90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693, 50 % річних), застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в п.п. 1.4.1 договору для застосування зниженої процентної ставки. Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п.2.5). Умови пролонгації строку кредиту визначені в п.4 договору. Сторони домовились (п. 7.1-7.8), що за порушення умов цього договору вони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим договором. Згідно погодженого сторонами графіка платежів (дод № 1 до договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 855303 від 30.06.2020 року), [PERSON] зобов`язалась сплатити ТОВ «Лінеура Україна» одноразово 30.07.2020 року суму кредиту 3\~600 грн. та проценти 1\~026, 00 грн. (загалом 4\~626, 00 грн.). Відповідачу кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору, що підтверджено повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 28.02.2024 року про те, що 30.06.2020 року на картковий рахунок № [NUMBER] 49хх хххх 3858, номер транзакції в системі іРау 59274989: зарахування 3\~600 грн. ТОВ «Лінеура Україна» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору не виконала, коштів не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість. 22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу №015-220221, згідно з умовами якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «Лінеура Україна», зокрема до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 855303 від 30.06.2020 року (порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 8210). 05.02.2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20240205/1, згідно з умовами якого ТОВ «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно боржників ТОВ «Сіроко Фінанс», зокрема до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 855303 від 30.06.2020 року (порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 166). За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору від 30.06.2020 року кредит в сумі 3\~600 грн. був наданий відповідачу шляхом перерахування коштів на її банківський картковий рахунок. Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт пропозиції) та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайти товариств за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір позики та кредитний договір з відповідачем не були б укладені. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 30.06.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] кредитного договору № 855303 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 3\~600 грн. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який не був оспорений відповідачем, станом на 04.07.2024 року заборгованість [PERSON] за договором № 855303 від 30.06.2020 року становить 13\~842, 50 грн. Дана сума складається з: заборгованості за тілом кредиту 3\~600, 00 грн., заборгованості за відсотками 8\~207, 00 грн., інфляційні 2\~035, 50 грн Станом на день розгляду справи заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором № 855303 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.06.2020 року в загальному розмірі 13\~842, 50 грн. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив (із застосуванням коефіцієнта 0,8) судовий збір в сумі 2\~422,40 грн., про що надав платіжну інструкцію № 617 від 05.07.2024 року. Правнича допомога позивачеві у даній справі була надана адвокатом Бачинським О.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, згідно п. п. 4.2, 4.4 якого у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта (задоволення позовних вимог у повному обсязі) клієнт зобов`язався сплатити адвокату винагороду в розмірі 7\~000 грн. Оплату клієнт зобов`язався сплатити впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення. Тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір сумі 2\~422,40 грн. та витрати на правову допомогу 7\~000 грн. \~

Outcome: approved