Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна над [PERSON] , [INFO] . Вимоги заяви мотивовані тим, що [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , якому встановлений клінічний діагноз: шизотиповий розлад F21.О. У зв`язку з виникненням проблем з психічним здоров`ям, тривожністю, нервозністю, нападами агресії. [PERSON] , [INFO] неодноразово у періоди з 08.03.2023 року по 04.04.2023 року та з 08.08.2023 року по 29.08.2023 року проходив лікування та перебуває на обліку в Комунальному некомерційному підприємстві «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради де йому було постановлено діагноз: шизотиповий розлад. [PERSON] не може висловлювати свої думки належним чином, приготувати собі їжу, не розуміє в повному обсязі обставин, що відбуваються навколо нього, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, самостійно приймати рішення. Маючи можливість дбати про сина, заявник створює необхідні умови забезпечувати [PERSON] доглядом та лікуванням. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.2024 року відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її розгляд проводити у порядку окремого провадження судом у складі одного судді і двох присяжних у судовому засіданні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2024 року призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України»; провадження по справі до отримання висновку експертизи зупинено. 01.10.2024 року до суду з Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло подання органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність призначення [PERSON] опікуном над її сином [PERSON] . 02.10.2024 року з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 1031 від 13.08.2024 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 13.11.2024 року поновлено провадження у справі. Заявник в судовому засіданні підтримала подану заяву та просила задовольнити повністю. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Представник особи, стосовно якої ставиться питання про недієздатність та призначення опікуна проти заяви не заперечував. Суд, вислухавши пояснення заявника, адвоката, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, заявником у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Магдебург, Німеччина, що підтверджується паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданий 29.12.2020 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві. [INFO] народився [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 820, що підтверджується копією свідоцтва про народження видане 25.07.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району м. Києва, актовий запис № 820. Матір`ю зазначена [PERSON] . Згідно Медичної картки амбулаторного хворого № 139 КНП «Київської міської психоневрологічної лікарні № 2» встановлено, що [PERSON] [INFO] встановлено клінічний діагноз: F21.О Шизотиповий розлад та потребує постійної стороннього догляду, нагляду. Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 1031 від 13.08.2024 року, складеного судовим експертом Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України», [PERSON] , [INFO] , виявляє ознаки хронічного психічного розладу у вигляді Шизотипового розладу (F21.0 за МКХ-10) і за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Таким чином, з огляду на наданий висновок експертизи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визнати останнього недієздатним. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України, так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже призначення опікуна недієздатній особі, на думку суду, переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно з ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 55 ЦК України передбачено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно з ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. За вимог ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Згідно ч. 5 статті 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників. Відповідно до норм ч.1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити його опікуном над її сином. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] , остання бажає стати опікуном для свого сина, який внаслідок захворювання, позбавлений можливості піклуватися про себе. Заявник має фізичну та матеріальну можливість опіки над своїм сином. Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено встановлення судом опіки над фізичною особою у випадку визнання її недієздатною і призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до Подання органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 30.09.2024 року № 49-141 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над її сином [PERSON] » орган опіки та піклування, вважає за доцільне призначити опікуном [PERSON] над її сином [PERSON] , [INFO] , в разі визнання останнього недієздатною особою рішенням Дніпровського районного суду міста Києва. Згідно з ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При вирішенні питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та не має медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна, які мешкають спільно за адресою: [ADDRESS] . Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заява [PERSON] , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи - [PERSON] , недієздатним та призначення опікуна підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу положень ч.5 та ч.6 ст. 300 ЦПК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. При ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом (ч.7 ст. 294 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved