Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Гивель В.П. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якій просить визнати за [PERSON] право власності на весь садибний (індивідуальний) житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] , технічні характеристики якого наступні: 1) житловий будинок загальною площею 103,2 кв.м. «А-1», 2) веранда «а», 3) підвал «а/пд.», 4) сходи «а1», 5) сарай «Б», 6) сарай «В», 7) сарай «Г», 8) убиральня «Д», 9) ворота «1», 10) огорожа «3», 11) огорожа «4», 12) колодязь «К» в порядку спадкування за законом після смерті мами [PERSON] , померлої [INFO] , та за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що рішенням Гніздичівської селищної ради Народних депутатів Жидачівського району Львівської області №96 від 14.08.1985 року (копія додається) визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за колгоспним двором головою якого являвся [PERSON] . Згідно запису в будинковій книзі [ADDRESS] станом на 30.06.1990 відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» та рахувалося за громадянами: голова двору [PERSON] , помер [INFO] , дружина [PERSON] , померла [INFO] , син [PERSON] , 1961 р.н., син [PERSON] , 1962 р.н., дочка [PERSON] , 1973 р.н. 06.09.2010 помирає мама Позивачки, [PERSON] . До дня смерті і на день смерті з [PERSON] по даній адресі були зареєстровані: чоловік [PERSON] , помер [INFO] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] , онучка [PERSON] . Після смерті [PERSON] Позивачка по справі прийняла спадщину на все майно померлої мами, у тому числі з урахуванням 2/3 часток у спадщині, від яких відмовився чоловік померлої [PERSON] та син [PERSON] . [INFO] помер батько Позивачки, [PERSON] . До дня смерті і на день смерті з [PERSON] по даній адресі були зареєстровані: дочка [PERSON] , онук [PERSON] , онучка [PERSON] . Згідно заповіту від 14.11.2002 року за №508 [PERSON] все своє майно заповів дочці [PERSON] . Також, у відповідності до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №49259929 від 27.09.2017 року (копія додається) зазначено, що Позивачка одноосібно прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] . Щодо 2/5 часток у майні колгоспного двору, які мали б належати братам Позивачки, [PERSON] та [PERSON] як членам вищезгаданого колгоспного двору, то остатні з 1986 року (понад три роки) не брали участі своєю працею чи коштами у веденні спільного господарства зазначеного колгоспного двору хоча були працездатними, строкової служби в той період не проходили та не хворіли, а отже втратили право на частки в майні двору. Відповідно, власниками часток у майні колишнього колгоспного двору були тільки Позивачка та її померлі батьки, [PERSON] і [PERSON] , після смерті яких вона одноосібно прийняла спадщину. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та задоволення позову у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та незаперечення проти задоволення позову. Окрім цього, у заявах вони підтвердили, що з 1986 року не брали участі своєю працею чи коштами у веденні спільного господарства в колгоспному дворі, який розташовувався у [ADDRESS] (станом на сьогодні Стрийський район ) Львівської області та головою якого був їхній батько [PERSON] , хоча були працездатним, строкової служби в той період не проходили і не хворіли. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та незаперечення проти задоволення позову. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивачки подано заяву про розгляд підготовчого засідання за їх відсутності та призначення справи до судового розгляду (а.с.67), заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачки, підтримання позовних вимог у повному обсязі (а.с.80). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти задоволення позову (а.с.46, 79). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності та незаперечення проти задоволення позову (а.с.49). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти задоволення позову (а.с.53). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти задоволення позову (а.с.58, 78). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності та незаперечення проти задоволення позову (а.с.61). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності та незаперечення проти задоволення позову (а.с.63). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 23.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.29-30). Ухвалою підготовчого засідання від 21.10.2024 призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.68-69). Ухвалою судового засідання від 20.11.2024 постановлено проводити розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.73). Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, врахувавши позицію відповідачів, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.07.1973 (а.с.22). Згідно з свідоцтвом про шлюб від 04.03.2010 після реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 02.05.1994 прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.21). На підставі рішення Гніздичівської селищної ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області від 14.08.1985 № 96 видано свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння (житловий будинок) від 15.05.1986, згідно з яким цілий житловий будинок з приналежними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.7, 8). Відповідно до виписки з будинкової книги від 12.09.2024 № 718 будинковолодіння [ADDRESS] відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 30.06.1990 рахувався за: голова двору [PERSON] , помер [INFO] , дружина [PERSON] , померла [INFO] , син [PERSON] , 1961 р.н., син [PERSON] , 1962 р.н., дочка [PERSON] , 1973 р.н. (а.с.9). [PERSON] померла [INFO] у селищі Гніздичів Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 07.09.2010 (а.с.10). Довідкою виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області від 13.09.2024 № 721 встановлено, що [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS] до дня смерті, яка наступила [INFO] . До дня смерті і на день смерті з [PERSON] по даній адресі в [ADDRESS] (станом на сьогодні Стрийський район) Львівської області були зареєстровані: чоловік [PERSON] , помер [INFO] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] , онучка [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2011, зареєстрованого у реєстрі за № 1821, спадкоємцем майна [PERSON] є її дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної частки (паю) в майні ССП «Кохавино», площею 1,51 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Гніздичівської селищної Ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області (а.с.12). За змістом заповіту від 14.11.2002 та витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі, складеного у смт. Гніздичів та зареєстрованого у реєстрі за №508, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що за законом матиме право заповів дочці [PERSON] (а.с.15, 16, 17). [PERSON] помер [INFO] у смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.03.2012 (а.с.13). Довідкою виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області від 13.09.2024 № 722 встановлено, що [PERSON] постійно проживав у [ADDRESS] (станом на сьогодні Стрийський район) Львівської області. До дня смерті і на день смерті з [PERSON] по даній адресі в [ADDRESS] (станом на сьогодні Стрийський район) були зареєстровані: дочка [PERSON] , онук [PERSON] , онучка [PERSON] (а.с.14). Згідно з технічним паспортом від 28.11.2013 за адресою: [ADDRESS] знаходиться житловий будинок А-1 загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 60,1 кв.м., сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», убиральня «Д», ворота 1, огорожа 3, огорожа 4, колодязь «К» (а.с.18-20). Постановою приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу від 12.09.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.23). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на майно у порядку спадкування за законом та заповітом, а також як члена колгоспного двору і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частина 2 статті 1223 ЦК України). Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормою частини 1 статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з приписами частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Також, суд застосував норми статей 1216, 1218, 1220, 1233, 1258 ЦК України, які передбачають поняття спадкування, склад спадщини та її відкриття, поняття заповіту та черговість спадкування за законом. Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані голова двору [PERSON] , який помер [INFO] , його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , син [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] . Станом на 15.04.1991 ці особи залишалися членами колгоспного двору. За життя [PERSON] заповіту не складала. Після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право власності на частку у майні колгоспного двору). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були [PERSON] , як чоловік спадкодавиці, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як діти спадкодавця. За життя [PERSON] зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів дочці [PERSON] . Після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право власності на частку у майні колгоспного двору). Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак той відмовив їй у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки спірний житловий будинок по [ADDRESS] є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Суд зауважує, що з огляду на час смерті [PERSON] та [PERSON] спірні відносини, пов`язані зі спадкуванням, регулюються ЦК України. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] у встановленому законом порядку, про що свідчить видане їй свідоцтво про право на спадщину за законом. З огляду на викладене, позивач [PERSON] має обґрунтоване право власності на належну [PERSON] частку у майні колгоспного двору житлового будинку по [ADDRESS] . Окрім цього, [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті батька [PERSON] , яка постійно проживала з ним на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від спадщини, відтак в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті. Наявність інших спадкоємців, які б претендували на спадщину з встановлених законом підстав, судом не встановлено. Таким чином, позивач [PERSON] має обґрунтоване право власності на належну [PERSON] частку у майні колгоспного двору житлового будинку по [ADDRESS] . Також, суд звертає увагу на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ствердили у поданих ними до суду заявах про наявність обставин, за яких вони вважаються такими, що втратили право власності на майно, яке належало колгоспному двору, оскільки з 1986 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, хоча були працездатними, строкової служби в той період не проходили та не хворіли. Відтак, їхні частки у майні колгоспного двору перейшли до тих членів колгоспного двору, які не заявляли про не претендування на частку у ньому, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З огляду на те, що право на ці частки також увійшло до складу спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , виходячи з викладених вище мотивів, їх успадкувала саме [PERSON] . Отже, підсумовуючи наведене, суд виснує, що [PERSON] має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом, за заповітом, а також як член колгоспного двору, однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим її представник і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1261, 1268, 1273, 1296 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved