Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 84235,74 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7100,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.02.2018 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 35,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Станом на 23.02.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості з кредитом становить 84235,74 гривень. 23.02.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" набуло статусу кредитора за кредитним договором від 15.02.2018 року, укладеним між АТ «Альфа Банк» та відповідачем. Зважаючи на вищевикладене, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 84235,74 грн., сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. 30.07.2024 року вищезазначена позовна заява за територіальною\~підсудністюнадійшла до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2024 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2024 року цивільна справа розподілена та надійшла в провадження головуючого судді Чирського Г.М. Ухвалою суду від 02.08.2024 року прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у з викликом сторін. Відповідачу роз`яснено право на подачу відзива відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України. 09.09.2024 року відповідач надіслав до суду відзив на позов, відповідно до якого клопотав суд застосувати строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свою позицію мотивував тим, що матеріали справи не містять доказів відступлення прав вимоги за кредитним договором від 15.02.2018 від первісного кредитора АТ «Альфа-Банк» на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Позивач не заперечує той факт, що відповідно до оферти на укладення угоди про надання кредиту № б/н від 15.02.2018 він отримав кредит для особистих потреб зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 35,99 % річних (фіксована ставка), строк кредитування 3 роки відповідно до строку дії емітованої кредитної картки. Зазначає, що свої зобов`язання належним чином виконував, здійснюючи платежі на погашення використаних коштів та на момент закінчення строку дії кредитної картки жодної заборгованості не мав. Перевипуск чи пролонгування строку дії договору не здійснювалися. Крім того, позивачем до позову не надано належного витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1 від 22.02.2021 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Форт». До того ж, відповідач вважає безпідставними нарахування комісії у сумі 31810,38 грн. за кредитним договором від 15.02.2018 р., яка повністю була погашена кредитором за рахунок коштів, які він сплачував на погашення кредиту, а також вважає заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 7100 грн. неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання послуг, тому просить відмовити у їх стягненні або зменшити до 1000 грн. 30.09.2024 року позивач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» в особі директора Наваренко В.Г. надав відповідь на відзив, у якій просив вимоги задовольнити в повному обсязі, зазначивши про правомірність доказів укладення кредитного договору між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Крім того, долучена до позовної заяви виписка по рахунку відповідача є належним доказом факту видачі коштів та заборгованості відповідача. На спростування сумнівів відповідача щодо передачі прав вимоги, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» надіслало копії платіжних доручень, що підтверджують перехід прав вимоги до кінцевого набувача, а також витяги з Додатків 1-1 до Договорів факторингу. 09.10.2024 року відповідач надав до суду пояснення, згідно змісту яких вважає, що позовні вимоги не підтвердженні жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. В порушення ст. 177 ЦПК до позову не було надано належного витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1 від 22.02.2021. Відповідач звертає увагу на те, що останній платіж на погашення заборгованості ним було здійснено 03.12.2019 р., строк в виконання зобов`язань за кредитним договором від 15.02.2018 року було визначено 15.02.2021 року, отже позивачем пропущено строк позовної давності. Також відповідач зазначив про безпідставне нарахування комісії. 28.10.2024 року представник позивача через Електронний суд надіслав додаткові пояснення у справі, згідно змісту яких позивач вважає за необхідне надати додаткові пояснення щодо набуття ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» прав вимоги за кредитним договором, заборгованість за яким просить стягнути ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», долучивши на спростування відсутності доказів на набуття права вимоги позивач надає копії відповідних документів. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява представника позивача, у якій останній просив проводити розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача - адвокат Морозов Є.Є. подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача, в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на доводи зазначені у відзиві та поясненнях. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З наявних письмових матеріалів вбачається, що 15.02.2018 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. AT «Альфа-банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Матеріалами справи також підтверджується, що того ж дня, [PERSON] підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідно до оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії клієнт пропонує Банку відкрити йому рахунок у гривні та випустити міжнародну платіжну карту. Ліміт відновлювальної кредитної лінії пропонує встановити 200 000 грн. Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою\~40 %. Розмір обов`язкового мінімального платежу пропонує встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. У пункті 5 оферти зазначено, зокрема, що у разі настання відкладальних обставин, що визначені договором, запропоновано застосовувати умови Програми «Моментальна розстрочка на карту», що вказані у Додатку №4 до Договору. Крім того, відповідачем 15.02.2018 року було підписано також Паспорт споживчого кредиту, який містить відповідні умові кредитування, що і підписана оферта, а саме максимальною сумою кредиту зазначено 200000 грн., строк кредитування 12 місяців, процентна ставка 39,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Згідно з наданої позивачем виписки з карткового рахунку вбачається, що банк виконав свої зобов`язання, відкрив відповідачу картковий рахунок та видав кредитну картку, якою останній користувався, здійснюючи відповідні платежі, що підтверджує факт укладення кредитного договору та не заперечувався відповідачем. З виписки по рахунку за кредитною карткою [PERSON] вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки в банкоматах та здійсненням оплат покупок (загальна сума використаних кредитних коштів становить 440014,92 грн., сума надходжень 378618,56 грн.). Згідно письмових матеріалів судом встановлено, що 22.02.2021 року між АТ "АЛЬФА-БАНК" та ТОВ "ФК "ФОРТ" укладено договір факторингу № 1, у відповідності до умов якого "АТ "АЛЬФА-БАНК" передав (відступив) ТОВ "ФК "ФОРТ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ФОРТ" прийняв належні АТ "АЛЬФА-БАНК" права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу. Відповідно до витягу з Додатку до договору факторингу № 1 від 22.02.2021, клієнт передав фактору в тому числі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 15.02.2018 року на загальну суму 84\~235,74 грн., з яких залишок по тілу кредиту у розмірі 75013,99 грн.; залишок по заборгованості за штрафними санкціями 9221,75 грн. На підтвердження відступлення права вимоги позивачем надано суду Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 22.02.2021 року до Договору Факторингу №1 від 22.02.2021 року та платіжне доручення №35 від 23.02.2021 року. 23 лютого 2021 року між «ФК ФОРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №01-23-02/21, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідачки. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 15.02.2018 року. Згідно п. 2.2 договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу з Додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021, клієнт передав фактору в тому числі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 15.02.2018 року на загальну суму 84\~235,74 грн., з яких залишок по тілу кредиту у розмірі 75013,99 грн.; залишок по заборгованості за штрафними санкціями 9221,75 грн. На підтвердження відступлення права вимоги позивачем надано суду Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 23.02.2021 року до Договору Факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року та платіжне доручення №129 від 23.02.2021 року. Відповідно до частини першої\~статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~статтею 514цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до ст.ст.\~1077,\~1078 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в Договорі позики, і таке виконання було б належним відповідно до вимог\~ст.516 ЦК України. Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора АТ «АЛЬФА-БАНК» до ТОВ «ФК ФОРТ», та від ТОВ «ФК ФОРТ» до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором № 630850168 від 15.02.2018, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наданої позивачем виписки по рахунку відповідача вбачається, що заборгованість за кредитним договором виникла за рахунок самостійного списання позивачем за період з 15.02.2018 року по 22.02.2021.2021 року процентів за користування кредитом, процентів за овердрафт, процентів за прострочену заборгованість, комісію за розрахунково-касове обслуговування, плату за користування послугою SMS\~повідомлення, які в установленому порядку узгоджені з відповідачем не були, а не внаслідок отримання відповідачем кредитних коштів. При цьому [PERSON] у період з 13.06.2018 року по 22.02.2021 року погашав заборгованість за кредитом, що підтверджується наданим розрахунком та випискою по рахунку. Більше того, щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування основної картки є незаконною. Як наслідок позивач взагалі не мав права стягувати комісію за розрахунково-касове обслуговування картки. Так, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року усправі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та а які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.1та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності,переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Верховний Суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22) зазначив, що встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суди попередніх інстанцій не врахували, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду з позовом позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 84235,74 грн. Проте згідно з письмовим розрахунком заборгованості за кредитом, долученим до позову, загальна сума заборгованості відповідача станом на 22.02.2021 становить 76\~613,99 грн. Тому суд, розглядаючи позовні вимоги позивача, виходить саме із суми заборгованості, яка вказана у розрахунку. На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором позивачем надано характеристику права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами, виписку по рахунку відповідача та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до яких станом на 22.02.2021 року позичальник мав заборгованість у розмірі 76\~613,99 грн. Згідно з детального розрахунку така складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 75003,64 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7621,75 грн та 10,35 грн\~овердрафту (несанкціонована заборгованість). При цьому із вказаного розрахунку видно, що первісним кредитором нараховувалась комісія РКО, а також неустойка (штраф) у розмірі 1 600 грн. Проте, положення Оферти на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та Акценту пропозиції на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15.02.2018 року не містять умови кредитного договору щодо порядку та розміру нарахування комісії та неустойки. Будь\~яких інших доказів на підтвердження правомірності нарахування первісним кредитором комісії та неустойки позивачем не надано. Таким чином, суд вважає, що сплачені відповідачем кошти у загальному розмірі 31810,38 грн. безпідставно було спрямовано першим кредитором на погашення комісії та неустойки. З огляду на наведене, враховуючи черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 15.02.2018 року у розмірі 44\~803,61\~ грн.\~ (76613,99 31810,38). При цьому суд враховує, що стороною відповідача не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також не подано доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту, та спростовують правильність наданого товариством розрахунку заборгованості За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позивачем не доведений належними та достатніми доказами розрахунок суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором, яку позивач просить стягнути з відповідача. Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За загальним правилом згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв`язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку. У відзиві представник відповідача просить застосувати строк позовної давності. Даючи оцінку доводам представника відповідача в цій частині суд виходить з наступного. Згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який є чинним з 02.04.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який є чинним з 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З 12.03.2020 на усій території України був встановлений карантин, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. Виходячи із приписів п. 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, строки позовної давності продовжені на період дії карантину та воєнного стану. Таким чином, на час подання до суду позову за позовними вимогами позовна давність не сплинула. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1610,60 грн. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стосовно заявленої представником позивача вимоги про відшкодування витрат понесених на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7100 грн суд виходить з такого. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Суд установив, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» в особі директора Наваренка В.Г. 05 жовтня 2023 року уклав договір про надання правничої допомоги №05-10/23 з адвокатом Макєєвим В.М. Відповідно до акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024 року про надання юридичних послуг, адвокат Макєєв В.М. надав клієнтові ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» послуги: надання первинної консультації замовнику у справі, правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного суду та ЄСПЛ, підготовка та подання позовної заяви. Вартість послуг - 7 100 гривень. Вказана сума сплачена позивачем адвокату Макєєву В.М., що підтверджено платіжною інструкцією №1132 від 07 березня 2024 року. Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правову допомогу. Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи. З урахуванням викладеного, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial