Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №2001458220501 від 20.11.2019 року у розмірі 93637,27 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 20 листопада 2019 року між сторонами укладений кредитний договір № 2001458220501, на підставі якого банк надав відповідачеві кредит у сумі 3000,00 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача строком на 12 місяців зі сплатою процентів в розмірі 47,88% річних. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав відповідачу кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 01 липня 2024 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 93637,27 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 49954,35 грн, заборгованості за процентами - 43682,92 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Відповідачем відзиву не надано. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року справу прийнято до свого провадження та справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 20 листопада 2019 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та відповідачем був укладений договір про надання кредитних коштів на картковий рахунок, що підтверджується заявою на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ «ПУМБ», про що свідчить підпис відповідача у анкеті - заяві. Згідно заяви № 2001458220501 від 20 листопада 2019 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», позивач надав відповідачеві кредит у сумі 3000 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача строком на 12 місяців зі сплатою процентів в розмірі 47,88% річних . (а.с. 9). За розрахунком позивача, станом на 01 липня 2024 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 93637,27 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 49954,35 грн, заборгованості за процентами - 43682,92 грн. (а.с. 29-31). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Кредитодавець такого обов`язку не виконав. Заява № 2001458220501 від 20 листопада 2019 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування та примірник Публічної пропозиції ПАТ ПУМБ на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб складають кредитний договір. Зазначена заява містить всі істотні умови кредитного договору, крім умови про штрафні санкції та розшифрування/переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання ним належним чином зобов`язань за кредитним договором. Також суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована. Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у виді тіла кредиту та відсотків. Тобто, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов договору та майнових прав позивача на повернення кредиту та процентів за ним. Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи установлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме з відповідача, на користь позивача підлягають стягненню: заборгованості за тілом кредиту - 49954,35 грн, заборгованості за процентами - 43682,92 грн., а всього 93637,27 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved