Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

В червні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та відповідачем укладено кредитний договір №2339356 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом. 13.10.2021 року ТОВ «МАНІФОЮ» на підставі укладеного договору №13/10-2021 відступило право вимоги до позичальників, в т.ч. до відповідача, на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». 10.01.2023 року на підставі укладеного договору №10-01/2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до позичальників, в т.ч. до відповідач, на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором №2339356 від 17.05.2021 року становить 83585,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 78585,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30201,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 25201,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, а також стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 15 жовтня 2024 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи та відсутності у суду підтвердження про отримання відповідачем повідомлення про розгляд справи. Представник позивача у судове засідання не прибула, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що \~17.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та [PERSON] був укладений Договір позики №2339356, на підставі якого відповідачу був наданий кредит в сумі 5000,00 грн, строком на 30 днів до 16.06.2021 року (п.2.3.3., 2.3.4. Договору). За цим Договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору (п. 2.1. Договору). У пункті 2.4. Договору визначений розмір процентів за користування позикою. Так, проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно Додатку №1 до Договору позики (п. 2.4.1. Договору). Базова процентна ставка за позикою фіксована 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою (п. 2.4.4. Договору). Кредитний договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором t71580. (а.с. 7-11) 17.05.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору позики №2339356 від 17.05.2021 року про продовження строку позики на 30 днів, до 16.07.2021 року, яка передбачала нарахування процентів за користування позикою за визначений у Додатковій угоді Графіком. Вказана Додаткова угода також була підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором [PERSON] (а.с. 12-13) Також відповідачем був підписаний Паспорт позики, що містить інформацію про основні умови надання коштів у позику, реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики для споживача, порядок повернення позики тощо. (а.с. 14-16) 17.05.2021 року грошові кошти у сумі 5000,00 грн були перераховані на карту [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. (а.с. 16 зворот) Про перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача також свідчить довідка ТОВ «МАНІФОЮ», адресована ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» від 15.05.2024 року з вих. №1525 із зазначенням номеру транзакції. (а.с. 17-18) 13.10.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №13/10-2021, на підставі якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило належне йому право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу від 13.10.2021 року, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» також перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №2339356 від 17.05.2021 року. (а.с. 22-27) 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 та Додаткову угоду №1 до Договору факторингу, на підставі яких ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило належне йому право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Згідно з відомостями, що містяться в Змінах в Реєстрі боржників до Договору про відступлення прав вимоги, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» також перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №2339356. (а.с. 28-36) Станом на 04.06.2024 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за Кредитним договором №2339356 від 17.05.2021 року у загальному розмірі 83585,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тіло кредиту, 78585,00 грн заборгованість за відсотками. (а.с. 21) Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ч. 1 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наданими позивачем доказами підтверджено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено електронний кредитний договір з використанням електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором та відповідно наявність кредитних правовідносин між сторонами. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Матеріалами справи також підтверджено, що ТОВ «МАНІФОЮ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до відповідача щодо грошових зобов`язань за Кредитним договором №2339356 від 17.05.2021 року. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Всупереч вказаних вимог закону, відповідач не виконав свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором. З розрахунку заборгованості, який перевірений судом та не спростований відповідачем вбачається, що відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за Кредитним договором №2339356 від 17.05.2021 року у загальному розмірі 83585,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тіло кредиту, 78585,00 грн заборгованість за відсотками. (а.с. 21) Однак, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30201,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 25201,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. На підставі вищевикладеного, враховуючи неналежне виконання відповідачем перед позивачем взятих на себе грошових зобов`язань за Кредитним договором №2339356 від 17.05.2021 року, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано: копію Договору №07-06/2024 про надання правової допомоги від 07.06.2024 року, укладеного між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», копію прайс-листа АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», копію платіжної інструкції про перерахування коштів позивачем на рахунок АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» за дання правничої допомоги, заявку на надання юридичної допомоги №479 від 07.06.2024 року АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» по супроводу примусового стягнення з [PERSON] , Витяг з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 10.06.2024 року на суму 9000,00 грн (3000,00 грн надання усної консультації, 6000,00 грн складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду). (а.с. 40 зворот-45) Вивчивши вказані докази, враховуючи, що відповідачем до суду не подавалось відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та не доведено неспівмірність таких витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заявлену суму витрат на правничу допомогу у сумі 9000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved