Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

03.10.2024 [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 04.08.2001 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Горохівським районним відділом державної реєстрації актів громадського стану Волинської області (актовий запис №35). Відновити дошлюбне прізвище [PERSON] . Вимоги мотивує тим, що 04 серпня 2001 року між [PERSON] (до шлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що Горохівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , актовий запис №35 від 04.08.2001 року. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , якому на момент подання заяви виповнилось 22 (двадцять два) роки [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) ( [INFO] ). Вказаний вік підтверджується доданою до цієї заяви ID карткою [PERSON] . Зміна прізвища підтверджується відповідним актовим записом про зміну імені. Звертає увагу суду, що з моменту укладення шлюбу та впродовж багатьох років сімейне життя між позивачем та відповідачем складалося відносно добре. Проте, протягом останніх років, починаючи із 2019 року до тепер сімейне життя між позивачем та відповідачем стало поступово погіршуватись та взагалі, будь-які відносини припинились. Причиною цьому було наявність постійних сварок та скандалів, наявність непорозумінь, відсутність поваги до особистого простору позивача та не бажання відповідача сприяти будь-яким нормальним відносинам. Між позивачем та відповідачем взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. На даний момент ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Шлюб між Позивачем та Відповідачем носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. До того ж, відповідач давно перестав спілкуватись із позивачем та із сином. На даний час жодних відносин між позивачем та відповідачем не існує. Зазначає суду також про те, що вжиття заходів щодо примирення подружжя, відповідно до ст. 111 СК України, не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між сторонами в минулому не принесли жодних результатів. Як наслідок, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.10.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 19). В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.27). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надіслав (а.с.28). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 04 серпня 2001 року, який зареєстровано Горохівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04.08.2001 року, актовий запис № 35 (а. с. 11). Від спільного подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що дійсною причиною розірвання шлюбу є протилежні погляди на шлюб та сім`ю, подружжя проживає окремо, не підтримує спільний побут та господарство. Шлюб носить лише формальний характер. Примирення між сторонами неможливе, оскільки сімейні відносини не існують та немає жодних обставин, за яких вони можуть відновитися. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, яка зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено, кожен з них проживає окремо. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім`я існує формально, і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу позивач бажає відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », про що вона зазначила у своєму позові (а. с. 4). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу позивачеві відновити дівоче прізвище « [PERSON] ». Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання щодо стягнення з відповідача судових витрат позивачем не ставилося.

Outcome: approved