Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Кролевецького районного суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 серпня 1994 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у сільвиконкомі Грузчанської сільської ради Кролевецького району Сумської області, актовий запис №3. Від шлюбу\~мають дітей\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , які на даний час повнолітні. Протягом десяти останніх років вона проживає за межами України, відповідно шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, відносин вони не підтримують. За таких обставин позивач вважає, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, а тому, посилаючись на викладене, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилась, від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.19). Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 42, 43), в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, заяв, клопотань чи відзиву суду не надав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу в судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу з 27 серпня 1994 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований сільвиконкомом Грузчанської сільської Ради Кролевецького району Сумської області, актовий запис №3 (а.с.23). Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час повнолітні (а.с.21а, 24). Протягом десяти останніх років сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач бажає розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно із ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 та частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Позивач бажає розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Враховуючи викладене, суд вважає, що є достатньо підстав для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Від позивача не надійшло клопотання щодо відновлення їй дошлюбного прізвища, тому суд вважає за можливе залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211\~грн.\~20\~коп. (а.с.29). Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст.\~133\~ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У матеріалах справи міститься договір про надання правничої (правової) допомоги від 17.07.2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатським бюро «Євгенія Бондаренко і партнери» в особі керівника [PERSON] (а.с.30), однак на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем не надано жодних доказів, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн., суд відмовляє у стягненні таких витрат. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved