Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Решетар Василь Васильович звернувся в суд з позовною заявою до\~ [PERSON] про стягнення аліментів. В обгрунтування позову, посилається на те, що з відповідачкою по справі позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2011 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та перебувають на його повному утриманні. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 26.07.2021 року, укладений між позивачем та відповідачкою шлюб, розірвано. Вказуючи, що дітям в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, просить стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частки від свого заробітку, на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та сина- [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник позивача, адвокат Решетар В.В. будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 19.11.2024 року подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка будучи відповідно до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України будучи, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано виконкомом Тернівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №57. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленим 26.07.2021 року (справа №307/265/21, провадження №2/307/78/21), укладений між позивачем та відповідачкою шлюб, розірвано (а.с.7-8). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , мати в свідоцтві про народження яких значиться відповідачка, а батько позивач (а.с.9,12). Діти перебувають на утриманні і вихованні у позивача, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов складений депутатом Нересницької сільської ради Стенавським М. та стверджений головою Нересницької сільської ради Гасинець В. від 09.09.2024 року (а.с.15). З розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації Аверін Т. №69 від 17.02.2021 року про визначення місця проживання дітей вбачається, що місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] визначено з батьком [PERSON] (а.с.16). Виходячи з наведеного, позивачу належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання дітей. Розглядаючи даний спір, суд виходив з наступних мотивів та керувався такими нормами процесуального та матеріального права. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачка не проживає разом з дітьми. Належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, однак, виходячи з того, що вона у свідоцтві про народження дітей зазначений матір`ю, вона зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивача, з яким проживають діти. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що позивач має на утриманні вказаних вище неповнолітніх дітей, батьками яких згідно із свідоцтв про їх народження, є саме сторони, відповідачка добровільно коштів на утримання дітей не надає, хоча має обов`язок по їх утриманню. Сторони перебували у шлюбі та після його розірвання, позивач проживає спільно із дітьми. Доказів того, що відповідачка має дохід, а також - про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідачки нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. Однак з огляду на те, що відповідачка є особою працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності інших доходів, майна, наявність у неї інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаних вище неповнолітніх дітей, яких за законом зобов`язаний належним чином забезпечувати і утримувати. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітніх дітей на утримання батьками до досягнення ними повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» для дітей віком з 6 до 18 років, становить 3196 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved