Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 74\~700,00 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22.04.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електронний договір № 6590363 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом No205-ОД від 10.02.2022, року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000,00 грн.\~ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконав.\~Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 27.05.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №\~27/05/24-Ф, згідно якого воно відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. У зв`язку з порушенням умов договору у відповідача виникла заборгованість в розмірі 74\~700,00 грн., яка складається із заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) 20 000,00 грн., 30\~820,00 грн. - нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів 23 880,00 грн. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.09.2024 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 11.10.2024 р. від представника відповідача адвоката Яцківа М.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позовна заява могла б підлягати до часткового задоволення, а саме у частині стягнення суми кредиту у розмірі 20\~000,00 грн. у разі виконання кредитором договору №6590363 про надання споживчого кредиту від 22.04.2024 року. Щодо стягнення суми процентів 30820 грн. та суми процентів 23880 грн. вважає, що вони не підлягають до задоволення. Беручи до уваги, що позивач визнає сплату відповідачем процентів у розмірі 22910 грн., то заборгованість по процентах могла б становити тільки 33820 грн. При цьому, із такою заборгованістю по процентах також не можна погодитися. Відповідач вважає, що оскільки, 22.05.2024 року ним сплачено суму 5970,0 грн., яка є не меншою суми першого платежу, то у відповідності до п. 1.5.2 Договору № 6590363 про надання споживчого кредиту від 22.04.2024 року йому повинна бути застосована знижена процентна ставка, яка становить 0,995% в день, а не стандартна ставка 1,99% в день. Оскільки, позивачем застосовано стандартну ставку, то картка обліку договору (розрахунок заборгованості) не може бути належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки невірно розраховано заборгованість по процентах. Беручи до уваги, що у картці обліку договору (розрахунок заборгованості) не проведено розрахунок заборгованість процентів у сумі 23880 грн., то дана сума не може бути стягнута із відповідача. Відповідач вважає, що обґрунтованими та справедливими витратами на надання правової допомоги будуть витрати у сумі 2000 грн. Однак, беручи до уваги, що позов не підлягає до задоволення у зв`язку з невиконанням кредитором умов договору №6590363 про надання споживчого кредиту від 22.04.2024 року, відповідно не підлягають до задоволення витрати на надання правової допомоги. 11.10.2024 р. від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що станом на\~сьогоднішній день,\~ані кредитний\~договір,\~ані будь-яке\~його положення\~чи пункт,\~включаючи ціну\~договору,\~не визнано\~відповідно до\~чинного законодавства\~недійсними,\~не справедливими\~чи не\~добросовісним.\~Отже,\~відповідачу до\~уваги у\~даному випадку\~проценти нараховано\~правомірно у\~межах погодженого\~строку надання\~кредиту,\~у межах\~нового погодженого\~строку та\~у межах\~періоду автопролонгації\~відповідно до\~поденного розрахунку,\~що наданий\~до позовної\~заяви.\~Таким чином,\~факт укладення\~кредитного договору\~та наявності\~права грошової\~вимоги до\~Відповідача за\~Кредитним договором\~беззаперечно доведено\~належними та\~допустимими доказами. Також зазначив, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. 16.10.2024\~р.\~від представника\~відповідача \~адвоката Яцківа\~М.В.\~надійшло заперечення\~(на\~відповідь на\~відзив),\~в якому\~просив відмовити\~в задоволенні\~позову.\~Зазначив,\~що увідзиві жодним чином відповідачем не заперечувався факт укладення кредитного договору, тому обґрунтування представником позивача факт укладення договору є недоречним та не зрозумілим. При цьому, представником позивача жодним чином не спростовано твердження відповідача, що у порушення підпункту 3 п. 4. 1 Договору №6590363 про надання споживчого кредиту від 22.04.2024 року кредитором належним чином повідомлено відповідача про укладення договору факторингу, а також не надано суду відповідних доказів, відповідно відсутні підстави для задоволення позову. Посилання представника позивача на рішення судів першої та апеляційної інстанції є недоречним, оскільки у відповідності до норм ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не судів першої та апеляційної інстанції. Представник позивача жодним чином не зазначив чому у Картці обліку Договору (розрахунок заборгованості) не проведено розрахунок заборгованість процентів у сумі 23880 грн., а тому дана сума не може бути стягнута із відповідача. Представником позивача жодним чином не спростовано суттєве завищеними та штучне збільшення судових витрат. Посилання на постанову Великої Палати у справі № 910/12876/19 є недоречним, оскільки у відповідності до норм ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без участі в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник також в судове засідання також не з`явилися, однак представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, при розгляді справи просив взяти до уваги викладене у відзиві та запереченні. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 22.04.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 6590363 про надання споживчого кредиту (а.с. 26-35). Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000,00 грн. (п.\~1.3 кредитного договору). Строк кредиту 360 днів. Дата повернення кредиту (16.04.2024) вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору (а.с. 36). Відповідно до кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, та на виконання даного договору на рахунок [PERSON] . ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» шляхом зарахування кредитних коштів на платіжу картку відповідача 12.02.2022 зараховано переказ на суму 20 000,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 485 від 27.05.2024 р. (а.с. 145, 146). Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) у відповідача за укладеним договором утворилась загальна заборгованість в розмірі 50\~820,00 грн. (а.с. 44-64). Крім того, 27.05.2024 \~ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на підставі договору факторингу № 27.05/24-Ф відступило на користь позивача права грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором № 6590363 про надання споживчого кредиту від 22.04.2023, що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем, що підтверджується договором факторингу та витягом з реєстру боржників (а.с. 68-78). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 6590363 в сумі 50\~820,00 грн., з яких 20\~000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30\~820,00 грн.\~сума заборгованості за відсотками (а.с. 19). ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» повідомило відповідачу про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором електронним листом на електронну пошту останнього (а.с. 42). Отже, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором\~№ 6590363 про надання споживчого кредиту у розмірі 20 000,00 грн. Після чого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», закінчило нарахування, а позивач почав здійснювати нарахування з наступного дня. Тобто нарахування здійснено другим кредитором за інший період, проте в рамках погодженого сторонами строку договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Законом України\~«Про\~електронну\~комерцію» передбачено використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Виходячи із положень ст.ст. 525, 526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.\~514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~516\~ЦК\~України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору споживчого кредиту між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем. При цьому, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов про стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 20 000,00 грн. та нарахованих процентів за користування кредитом 30\~820,00 грн. необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 50\~820,00 грн. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Судом встановлено, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Також представник позивача просив стягнути з відповідача нараховані ним за період з 20.09.2023 року до 18.11.2023 року відсотки у розмірі 23\~880,00 гривень Доказів того, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право вимоги на стягнення з відповідача нарахованих відсотків за 60 календарних днів, а саме з 20.09.2023 року до 18.11.2023 року у розмірі 23\~880,00 гривень, позивачем не надано. Суд виходить з того, що договір факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 укладеного вже після спливу строку кредитування відповідача, тому вимоги позивача в цій частині суд вважає необґрунтованими, позивач не мав права нараховувати відповідачу відсотки до відступлення йому прав вимоги за кредитним договором. Крім того, долучений до матеріалів справи позивачем розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників не містить сум нарахування відсотків з 20.09.2023 року до 18.11.2023 року у розмірі 23\~880,00 гривень. За вказаних обставин суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідача нарахованих відсотків за 60 календарних днів (з 20.09.2023 року до 18.11.2023 року) у розмірі 23\~880,00 гривень, у зв`язку з їх необґрунтованістю. Питання судових витрат суд вирішує за правилами\~ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2\~422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2062 р. від 20.08.2024 р. (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог Сума майнової вимоги була визначена позивачем в розмірі 74\~700,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 50\~820,00 грн. (20\~000,00 грн. + 30\~820,00 грн.). А тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 1\~648,01 грн. (2\~422,40 грн. х 50\~820,00 грн. / 74\~700,00 грн.) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо відшкодування судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) позивача на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі N 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved