Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

у липні 2024 року [PERSON] звернувся у суд з позовом про стягнення заробітної плати у вигляді премії та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 30.11.2023 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, позов [PERSON] задоволено. Постановлено визнати протиправним та скасувати наказ №150-Д від 06 липня 2021 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани. У зв"язку з прийняттям незаконного наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення [PERSON] було позбавлено премії та завдано моральної шкоди. Згідно розрахункових листів по заробітній платі до винесення догани (до липня 2021 року) і після (жовтня 2021 року) того, як вона була скасована відповідачем, [PERSON] отримував кожного місяця премію в середньому - 400% від заробітної плати. Саме з липня 2021 року всім працівникам значно підвищили розмір премії і він став складатися в середньому 400%. Таким чином, позивач недоотримав з липня 2021 року по жовтень 2021 року 88 173,12 грн. премії. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача позивач поніс моральні страждання, що виразилися у приниженні його ділової репутації, авторитету в колективі, отриманні негативних емоцій від несправедливого дисциплінарного стягнення, несправедливого позбавлення його премії, яка становила найбільшу частину заробітної плати. Позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на його користь 88 173,12 грн. невиплаченої заробітної плати у вигляді премії та 70 000 грн.на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті подав відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Зазначає, що наказом Укртрансбезпеки від 02.11.2021 року №234-Д відповідно до п. 2 ст. 151 КЗпП України з позивача було знято дисциплінарне стягнення у вигляді догани, накладене наказом Укртрансбезпеки від 06.07.2021 року №150-Д "Про застосування дисциплінарного стягнення". Проте, на думку відповідача, скасування наказу про застосування дисципінарного стягнення, не є підставою для нарахування додаткових надбавок та стимулюючих премій працівникам, оскільки виплата додаткових стимулюючих виплат належить до дискреційних повноважень роботодавця. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Положення №969 рішення про встановлення премій, зміну розміру або позбавлення премій працівників приймає керівник Укртрансбезпеки відповідно до їх особистого внеску в загальний результат роботи відповідача в межах коштів на оплату праці. Згідно п. 10 розділу ІІ Положення №969 працівники, до яких застосовано дисциплінарне стягнення, позбавляються премії на період, в якому нараховано дисциплінарне стягнення. Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Положення №969 місячна премія працівникам Укртрансбезпеки виплачується не пізніше від терміну виплати заробітної плати за місяць, у якому нараховано премію, квартальна премія - не пізніше від терміну виплати заробітної плати за останній місяць року. Також, на думку відповідача, позивач не аргументував суму моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Наказом №1731-К від 10 червня 2016 року [PERSON] з 15 червня 2016 року призначено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області. 18 червня 2020 року наказом керівника №826-К [PERSON] переведено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду на вантажному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області. 05 березня 2021 року наказом керівника №339-К [PERSON] переведено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю на залізничному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті. Наказом голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 06 липня 2021 року № 150-Д, [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни, яке полягало у невиконанні посадових обов`язків (п.п.1.2,2.1,2.6,2.9 Посадової інструкції старшого державного інспектора відділу державного контролю на залізничному транспорті). Як вбачається з мотивувальної частини судового рішення, позивачем складено акти проведення рейдових перевірок від 26 березня 2021 року №№ 215969, 215970, від 11 січня 2021 року №215733, від 14 квітня 2021 року №265609, стосовно осіб, незареєстрованих в установленому законодавством порядку як суб`єкти господарювання, що унеможливило уповноваженим на те особам розглянути справи про порушення та прийняття рішення на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт». Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року, задоволено позов [PERSON] . Постановлено визнано протиправним та скасовати наказ №150-Д від 06 липня 2021 року про застосування дисциплінарного стягнення, яким старшому державному інспектору відділу державного контролю на залізничному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті [PERSON] оголошено догану. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Наказом Укртрансбезпеки від 02.11.2021 року №234-Д відповідно до п. 2 ст. 151 КЗпП України з [PERSON] було знято дисциплінарне стягнення у вигляді догани, накладене наказом Укртрансбезпеки від 06.07.2021 року №150-Д "Про застосування дисциплінарного стягнення". Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] зазначає, що у зв"язку з прийняттям незаконного наказу про накладення дисциплінарного стягнення його було позбавлено премії. Суд погоджується з доводами позивача з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» премія є додатковою заробітною платою. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 8 8 Постанови від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, є Кодекс Законів про працю України, Закон України "Про оплату праці", наказ Укртрансбезпеки від 29.12.2018 року № 969 "Про затвердження Порядку преміювання працівників Укртрансбезпеки" (далі Положення №969), Колективний договір між Укртрансбезпекою та Первинною профспілковою організацією на 2018-2023 роки. Відповідно до п.2 розділу ІІ Положення № 969 рішення про встановлення премій, зміну розміру або позбавлення премій працівників приймає керівник Укртрансбезпеки відповідно до їх особистого внеску в загальний результат роботи відповідача в межах коштів на оплату праці. Згідно п. 10 розділу ІІ Положення №969 працівники, до яких застосовано дисциплінарне стягнення, позбавляються премії на період, в якому нараховано дисциплінарне стягнення. Отже, враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність недоліків у роботі позивача у період з липня 2021 ро жовтень 2021 року, і, як наслідок, скасував наказ про оголошення догани, суд вважає, що підстав як для позбавлення премій позивача за вказаний період, так і для зменшення премій позивачу у відповідача не було. За вказаних обставин, оскільки оголошення догани позивачу відбулося без достатніх на те правових підстав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача премій за липень - жовтень 2021 року. Позивач зазначає, що згідно розрахункових листів по заробітній платі до винесення догани (до липня 2021 року) і після (жовтня 2021 року) того, як вона була скасована відповідачем, [PERSON] отримував кожного місяця премію в середньому - 400% від заробітної плати. Саме з липня 2021 року всім працівникам значно підвищили розмір премії і він став складатися в середньому 400%. Таким чином, позивач недоотримав у період з липня 2021 року по жовтень 2021 року 88 173,12 грн. Наданий позивачем розрахунок не спростований відповідачем. Тому необхідно стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь [PERSON] 88 173,12 грн. премії. Доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідно до ст. 233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості із виплати заробітної плати у вигляді премії за період з липня по жовтень 2021 року. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів врегульовані статтею 233 КЗпП України. Станом на час виникнення спірних правовідносин, стаття 233 КЗпП України (тобто до змін, внесених 19.07.2022 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022) не передбачала обмежень щодо строку звернення до суду із вимогою про стягнення належної працівнику заробітної плати. Таким чином, враховуючи те, що суд застосовує закон, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, строк звернення позивача до суду із позовом у даній справі не пропущено. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 70 000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода обґрунтована позивачем тим, що незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності призвело до нанесення йому моральних страждань, які виразилися у приниженні його ділової репутації, авторитету в колективі, отриманні негативних емоцій від несправедливого дисципінарного стягнення, несправедливого позбавлення його премії, яка становить більшу частину заробітної плати. Позивач зазначає, що він відчував приниження та нервування від того, що не може забезпечити достатній життєвий рівень своїй родині. Доводи позивача про те, що внаслідок винесення протиправного наказуДержавною службою України з безпеки на транспорті позивачу нанесено моральну шкоду, суд не приймає до уваги виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тобто, позивачем не надано будь-яких доказів, що моральна шкода позивачу була спричинена саме внаслідок винесення протиправного наказу Державною службою України з безпеки на транспорті. Крім того, позивачем не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням йому моральної шкоди, а також не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена позивачем до відшкодування сума у розмірі 70 000 грн. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 881,73 гривень судового збору.

Outcome: partial