Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління, Міністерства оборони України про визнання права користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] перебував на дійсній військовій службі у Збройних Силах України, що підтверджується довідкою № 181/93 від 15 лютого 2001 року. [PERSON] з 02 серпня 1985 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , від якого [INFO] у них народилась донька [PERSON] . 02 жовтня 2020 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02 жовтня 2020 року. 27 лютого 2005 року начальник Головного командного центру - заступник начальника Генерального штабу з бойового управління листом звернувся до начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління для отримання дозволу на повторне заселення військовослужбовців [INFO] в службові приміщення по [ADDRESS] , зокрема, у кімнати [NUMBER] - полковника [PERSON] . Протоколом № 16 від 15 лютого 2006 року засідання житлової комісії ЦАМО та ГШЗС України надано [PERSON] на сім`ю з трьох осіб кімнати [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . На виконання зазначеного Протоколу, згідно п. 14 Положення про порядок забезпечення жилою площею Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220, складено Список розподілу житлової площі по військовій частині ЦАМО та ГШЗС України, відповідно до якого [PERSON] та членам його сім`ї надано кімнати [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . Вони вселились у зазначені кімнати на підставі Протоколу та Списку. Відповідні уповноважені органи усно повідомили [PERSON] про те, що для оформлення ордеру необхідний час та ордер нададуть згодом. Разом з тим, повна процедура, передбачена п. 14 Положення про порядок забезпечення жилою площею Збройних Силах України, не була пройдена не з вини позивачів та відповідний ордер не був ними отриманий. У лютому 2006 року позивачі вселились у кімнати [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] , де мешкають по теперішній час, сплачують комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Зазначене підтверджується довідкою № 170 від 20 червня 2023 року, виданої Будинкоуправлінням № [NUMBER] Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України. У березні 2021 року [PERSON] звернувся до Київського квартирно-експлуатаційного управління з заявою про реєстрацію за місцем проживання, а саме у кімнатах № [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . Київське квартирно-експлуатаційне управління листом від 24 березня 2021 року відмовило у задоволенні його заяви на підставі відсутності всіх, передбачених постановою КМУ від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», документів, а саме на підтвердження їх права на проживання в житлі. З листа Київського квартирно-експлуатаційного управління від 22 травня 2023 року вбачається, що кімнати [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] перебувають на обліку Київського квартирно-експлуатаційного управління та належать до державної власності. Зазначено, що документи, які є підставою для заселення у вказані кімнати, у позивачів відсутні. 21 червня 2023 року [PERSON] подав до Київського квартирно-експлуатаційного управління заяву щодо надання дозволу на приватизацію кімнат № [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . 23 червня 2023 року Київське квартирно-експлуатаційне управління відмовило [PERSON] у наданні дозволу на приватизацію через відсутність ордера на надання жилої площі. Просять суд ухвалити рішення, яким: - визнати за [PERSON] право користування кімнатами [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право користування кімнатами [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право користування кімнатами [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. З відзиву на позовну заяву представників відповідачів вбачається, що вони просять відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що список розподілу житлової площі по військовій частині ЦАМО та ГШ ЗУ України є актом, який реалізується виданням ордеру та цим вичерпує свою дію. Лише ордер є єдиною підставою для вселення у надане житлове приміщення. Оскільки ордер [PERSON] не видавався, а договір найму не укладався, то відсутні підстави вважати, що позивачі вселялись у спірні кімнати на законних підставах. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Наявність у позивачів іншого приватизованого постійного житлового приміщення є підставою для відмови в задоволенні позову. Позивачами не надано доказів того, що спірні кімнати є їх єдиним місцем проживання, не доведений факт ведення ними спільного господарства, а також тривалість проживання у спірних кімнатах. Враховуючи, що судовим рішенням не може бути підмінений встановлений законом порядок надання громадянам жилих приміщень для проживання чи рішення власника про надання такого права (відсутній ордер чи договір найму), вважають, що відсутні правові підстави для задоволення позову. З відповіді на відзив представника позивачів вбачається, що він підтримує викладене у позовній заяві та просить задовольнити позов у повному обсязі. Зазначено, що вселення позивачів у спірні кімнати відбулось за згодою особи, яка надала житлову площу. З моменту вселення їх право користування ніким не оскаржувалось, із позовними вимогами про визнання позивачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням відповідачі до суду не звертались. Оплату позивачами спожитих комунальних послуг Міністерство оборони України приймало та оприбутковувало. Таким чином, позивачі вселились у спірні кімнати на законних підставах. Посилання відповідачів на відсутність у позивачів ордеру на вселення як на підставу обмеження їх права користування житловим приміщенням не може бути прийнято судом, оскільки такі обмеження не передбачені житловим законодавством України. Крім того, наявність у позивачів іншого житлових приміщень не є підставою для обмеження останніх в праві користування спірними кімнатами. На даний час [PERSON] є пенсіонером та переїзд в іншу квартиру чи кімнату для нього є проблематичним. За сімнадцять років позивачі звикли проживати саме в зазначеному районі, вони там набули сталих соціальних зв`язків. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на дійсній військовій службі у Збройних Силах України, що підтверджується довідкою № 181/93 від 15 лютого 2001 року. [PERSON] з 02 серпня 1985 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 02 серпня 1985 року. Від цього шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08 лютого 1986 року. 02 жовтня 2020 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02 жовтня 2020 року. 27 лютого 2005 року начальник Головного командного центру - заступник начальника Генерального штабу з бойового управління листом звернувся до начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління для отримання дозволу на повторне заселення військовослужбовців [INFO] в службові приміщення по [ADDRESS] , зокрема, у кімнати [NUMBER] - полковника [PERSON] . Протоколом № 16 від 15 лютого 2006 року засідання житлової комісії ЦАМО та ГШЗС України надано [PERSON] на сім`ю з трьох осіб кімнати [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . На виконання зазначеного Протоколу, згідно п. 14 Положення про порядок забезпечення жилою площею Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220, складено Список розподілу житлової площі по військовій частині ЦАМО та ГШЗС України, відповідно до якого [PERSON] та членам його сім`ї надано кімнати [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . З позовної заяви вбачається, що позивачі вселились у зазначені кімнати на підставі Протоколу та Списку. Відповідні уповноважені органи усно повідомили [PERSON] про те, що для оформлення ордеру необхідний час та ордер нададуть згодом. Разом з тим, повна процедура, передбачена п. 14 Положення про порядок забезпечення жилою площею Збройних Силах України, не була пройдена не з вини позивачів та відповідний ордер не був ними отриманий. У зв`язку з відсутністю ордеру на вселення у кімнати [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] позивачам було відмовлено Київським квартирно-експлуатаційним управлінням у задоволенні їх заяв про реєстрацію місця проживання у цих кімнатах та про надання дозволу на приватизацію кімнат. Просять суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачами право користування кімнатами [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. У матеріалах справи міститься лист Київського квартирно-експлуатаційного управління від 22 травня 2023 року, з якого вбачається, що кімнати [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] перебувають на обліку Київського квартирно-експлуатаційного управління. Зазначені кімнати належать до державної власності. Відповідно до абзацу 1 ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з абзацами 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За таких обставин, надані позивачами витяг з протоколу № 16 від 15 лютого 2006 року та список розподілу житлової площі по військовій частині ЦАМО та ГШЗС України не є належними документами на підтвердження вселення в жиле приміщення. Позивачами на підтвердження вселення у кімнати [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] та сплату ними комунальних послуг надана суду довідка № 170 від 20 червня 2023 року, видана Будинкоуправлінням № [NUMBER] Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України. Разом з тим, зазначена довідка не підтверджує факт вселення позивачів у спірні кімнати, оскільки у довідці вказано, що вона видана [PERSON] в тому, що він проживає з 15 лютого 2006 року по теперішній час без зазначення адреси проживання. Крім того, довідка містить інформацію про те, що заборгованість за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] станом на 01 червня 2023 року відсутня. Разом з тим, інформація стосовно того, хто саме сплачує житлово-комунальні послуги, у вказаній довідці відсутня. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Вбачається, що позивачі не надали суду будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема, останніми не доведено факт їх законного проживання у кімнатах № [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . Доводи позивачів ґрунтуються лише на їх поясненнях, викладених у позові. За таких обставин, відсутні підстави для визнання за позивачами права користування кімнатами [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed