Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

У січні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) в розмірі 3,25 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, належну їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) №0313115. Позивач своєчасно прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном. Інші спадкоємці відсутні. За життя померла склала заповіт, який посвідчений [INFO] [PERSON] , в якому матір розпорядилась належним їй житловим будинком, на користь своєї доньки (позивача). Ураховуючи втрату оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), видача свідоцтва про право на спадщину унеможливлюється, у зв`язку з чим нотаріус роз`яснив, що при таких обставинах питання успадкування підлягає вирішенню в судовому порядку. При таких обставинах, позивач вважає, що єдиним правовим способом захисту її прав та інтересів є визнання права на земельну частку (пай) у судовому порядку. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 26.01.2024 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 06.06.2024 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Спасьоненка О.В. про уточнення позовних вимог, долучення письмових доказів та витребування доказів, підготовче судове засідання було відкладено на іншу дату. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак у своїй заяві представник просив суд про розгляд справи за його відсутності, а при вирішенні позовної вимоги покладався на розсуд суду. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 05.09.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази в цілому, встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серія [NUMBER] , виданого Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 27.11.2020 (а.с. 6). Після її смерті відкрилась спадщина. Згідно інформації, що була отримана судом із нотаріальної установи спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заведена (а.с. 74, 81). Як убачається із довідки виданої Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області №584 від 17.05.2021 (а.с. 7) [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті матері [PERSON] , яка до дня смерті [INFO] була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] . За життя покійна склала заповіт від 17.03.1995 посвідчений секретарем виконавчого комітету Вахнівської сільської ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі №11 (а.с. 9), яким заповіла своїй доньці - позивачу [PERSON] належний їй на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] . Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки - майнові права на земельну частку (пай) розміром 2,63365 в умовних кадастрових гектарах на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с. 16), ринкова вартість об`єкта оцінки складає без ПДВ: 79 000 грн. 00 коп. На виконання адвокатського запиту, відділом №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області було надано лист від 26.02.2024 за №1131/475-24, де окрім іншого вказано, що по батькові власника сертифікату є " [PERSON] ", замість правильного " [PERSON] " (а.с. 57-58). В той же час, те що дійсно власником сертифікату на право на земельну частку пай №0313115 є [PERSON] підтверджується довідкою Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області №27 від 08..02.2021 (а.с. 13), з якої слідує, що померлій [PERSON] належав земельний пай, згідно сертифіката №0313115, поле № [NUMBER] , земельна ділянка [NUMBER] , площа 2.63365 га, який на даний час рахується як не витребуваний і знаходиться в користуванні ТОВ СФГ "Поділля". Крім того, у вказаному листі зазначено дійсний розмір земельної частки (паю), а саме вказано 2,94 в умовних кадастрових гектарах, а тому представник позивача звертався до суду з клопотанням про уточнення позовних вимог, яке ухвалою суду від 06.06.2024 було задоволено. Відповідно до довідки Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.02.2024 №1131/475-24 відповідно до «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Липовецькою районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству «Росія» Вахнівської сільської Ради народних депутатів» на [PERSON] виготовлено та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) за №115 від 10.07.1997 року у розмірі 2,94 умовних кадастрових гектари, серія ВН №0313115 відповідно до розпорядження Липовецької районної державної адміністрації №165 від 23.06.1997 року (а.с. 57). Факт родинних відносин спадкодавця [PERSON] з позивачем підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 04.05.1962, з якого слідує, що в графі мати вказано " [PERSON] " (а.с. 11). Також, зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.01.1981 слідує, що позивач після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на " [PERSON] " (а.с. 12). На виконання ухвали суду від 06.06.2024 щодо витребування доказів, 22.08.2024 на адресу суду надійшла інформація від Державного нотаріального архіву Вінницької області (а.с. 81) про те, що спадкову справу до майна померлої [INFO] [PERSON] , по фонду Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області не виявлено. За встановлених судом обставин позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові п рава в нотаріальному порядку на земельну частку (пай), що увійшла до складу спадкової маси. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як визначено в ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Згідно ст. 525 ЦК УРСР від 18.07.1963, що діяв на час виникнення спірних правовідносин - часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Суд зауважує, що до дня набрання чинності ЦК України - 01.01.2004, за ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР передбачалася можливість для спадкоємців прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, якщо зазначені дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною 1 ст.524 ЦПК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР - спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ч.2 ст.548 ЦК УРСР - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно аналізуючи дійсні обставини та їх підтвердження доказами, слід зазначити, що спадщину після смерті матері позивачка прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що підтверджується відповідною довідкою органу місцевого самоврядування (а.с.7). Відповідно до п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 - видача свідоцтв на право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до абз. 17 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6.05.2013 № 24-753/0/4-13 - у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Таким чином, враховуючи втрату оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), а також неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, єдиним правовим способом захисту законних прав та інтересів позивача є визнання права на земельну частку (пай) у судовому порядку. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішені спорів про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд, оцінюючи надані позивачем докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Так судом було встановлено, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті матері [PERSON] , прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але не може оформити спадкові права у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved