Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 09 грудня 2007 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб, від якого вони мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В подальшому сімейне життя між сторонами не склалося, фактично сімейні стосунки припинилися, кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, спільного господарства подружжя не веде, у зв`язку з чим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року у цивільній справі № 522/19640/23 шлюб було розірвано. З моменту припинення сімейних відносин син [PERSON] весь час проживає з батьком, навчанням та розвитком дитини займається позивач, відповідач добровільно не допомагає. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх та сина прав. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2024 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судових засіданнях сторона позивача підтримувала свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Сторона відповідача позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 09 грудня 2007 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб в Другому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2007 року грудня місяця 09 числа зроблено відповідний актовий запис № 759, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28 травня 2008 року. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». Сторони від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.11.2008 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.01.2013 року. Згідно з довідкою № 162 від 05 квітня 2024 року [PERSON] є учнем 9-Д класу Одеського ліцею № 35 Одеської міської ради та проходить дистанційне навчання відповідно до програми, затвердженої Міністерством освіти України для учнів 9-го класу. З моменту припинення сімейних відносин син [PERSON] весь час проживає з батьком, навчанням та розвитком дитини займається позивач, тоді як відповідач безвідповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, зокрема ухиляється від утримання свого сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Вказані обставини були зазначені особисто сином в акті опитування адвокатом, який міститься в матеріалах справи. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Пріоритетність в даному випадку мають інтереси дитини. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позовна заява про стягнення аліментів була подана до суду 23 січня 2024 року, що підтверджується вхідним штампом канцелярії Приморського районного суду м. Одеси вхід. № 33814/24, аліменти підлягають сплаті саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи питання щодо початку дня стягнення аліментів суд виходить з дати надходження позовної заяви до Приморського районного суду м. Одеси, тобто з 23 квітня 2024 року.

Outcome: approved