Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

у жовтні 2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява, у якій позивачі просять встановити факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також внести відповідні зміни до актових записів про народження. Позов мотивований тим, що в період з 2002 року по липень 2024 року позивач [PERSON] перебувала в незареєстрованих шлюбних відносинах із [PERSON] та проживала з ним однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Оскільки мати дітей [PERSON] та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, та [PERSON] , хоч і не заперечував свого батьківства, проте не подавав до органів Державної реєстрації актів цивільного стану спільних заяв про реєстрацію батьківства щодо кожного із дітей, при реєстрації їх народження запис про батька в Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому вимогами ст.135 СК України, та за вказівкою матері батьком був записаний [PERSON] . [INFO] [PERSON] трагічно загинув в с.Олександропіль Покровського району Донецької області, та у визначений законом строк діти загиблого звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у відкритті спадкової справи їм було відмовлено, оскільки запис про батька у їх свідоцтвах про народження здійснений в порядку ст.135 СК України та за життя він не подавав до органів ДРАЦС заяв про реєстрацію батьківства цих дітей. Встановлення факту батьківства [PERSON] в судовому порядку необхідно позивачам для внесення відповідних змін до актових записів про народження дітей з метою подальшого успадкування ними майна померлого батька, як спадкоємцями першої черги спадкування за законом. Позивачі зазначають, що [PERSON] від народження кожного з дітей та до дня своєї смерті не висловлював жодних сумнівів щодо свого батьківства, беззаперечно визнавав їх своїми дітьми, проживав з ними однією родиною, приймав активну участь у їх житті, вихованні та матеріальному забезпеченні, створював умови для їх всебічного розвитку, тобто належним чином виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до кожного з дітей. Сповіщення про загибель військовослужбовця [PERSON] було надіслано на ім`я [PERSON] , в якому зазначено про загибель батька останнього, та [PERSON] брав участь у впізнанні загиблого батька. Ухвалою від 22.10.2024 суд відкрив провадження за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 09 год.00 хв. 18 листопада 2024 року (а.с.58). У підготовчому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що [PERSON] перебувала в незареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого народилося четверо діток. За життя [PERSON] визнавав себе батьком дітей та все своє життя виховував, матеріально забезпечував та піклувався про дітей, був хорошим батьком, вони проживали однією родиною. [INFO] [PERSON] загинув та його діти звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їм було відмовлено у відкритті спадщини. Відповідачем вони залучили рідну сестру загиблого, оскільки мама [PERSON] померла. Позивач [PERSON] крім того повідомив, що батько у військоматі при мобілізації записав його дані та сповіщення про смерть [PERSON] прийшло на його ім`я, після загибелі батька він брав участь у його впізнанні. Відповідач [PERSON] беззаперечно визнала позов та пояснила суду, що її рідний брат [PERSON] проживав спільно з дружиною [PERSON] та дітьми, як вона пам`ятає, з 2004 року, коли народився [PERSON] , опікувався дітьми, дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, робив ремонти в домогосподарстві. Також повідомила, що вона постійно проживає в с.Огуївка з 2017 року, до того відвідувала маму, яка також проживала в тому селі, а влітку постійно жила в мами. Мама доглядала дітей, коли вони були маленькі, вона також часто гостювала в брата, за життя [PERSON] не мав сумнівів в батьківстві, від їх народження опікувався ними та виховував, проводив з ними вільний час та відвідував школу, був хорошим батьком. Виходячи з викладеного, у відповідності зі ст.ст. 200, ч.4, 206 ч.4 ЦПК України, суд вирішив за можливе розглянути справу на підготовчому засіданні. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення позивачів та їх представника, відповідача, та дослідивши надані письмові докази, та дослідивши письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [INFO] народився [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] , батьками яких записані [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 05.05.2004р., серії [NUMBER] від 16.01.2014р., серії [NUMBER] від 15.04.2010р., серії [NUMBER] від 11.12.2018р. (а.с.14,15,19,20). Згідно з Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України № 00046491230 від 14.08.2024р., № 00045013933 від 15.05.2024, № 00044895282 від 08.05.2024, №00046469643 від 13.08.2024 відомості про батька [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.22-26). За довідкою Новотагамлицького старостинського округу Машівської селищної ради від 12.08.2024 №183, згідно з актом селищного депутата Машівської селищної ради та сусідів від 02.08.2024 [PERSON] , [INFO] спільно проживав без постійного місця проживання з [PERSON] та її дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , до дня смерті (а.с.33,34). Згідно з довідкою Новотагмлицького ліцею Машівської селищної ради Полтавської області від 13.09.2024 №159 батько [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] контакт з ліцеєм підтримував, успішністю дітей цікавився, з вчителями та вихователями спілкувався, батьківські збори відвідував, на виклики до закладу освіти приходив, що також стверджується подяками вказаного навчального закладу на ім`я [PERSON] (а.с.35-37). З наданих позивачами фотознімків убачається, що на світлинах зображений [PERSON] із синами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та донькою [PERSON] , а також з сестрою [PERSON] , що також підтвердила в судовому засіданні відповідачка [PERSON] (а.с.38-41). [INFO] [PERSON] помер, про що 26.07.2024 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.270. Сповіщення про загибель 09.07.2024 військовослужбовця [PERSON] було надіслано на ім`я [PERSON] , в якому зазначено про загибель батька останнього, та [PERSON] брав участь у впізнанні загиблого батька (а.с.42-44). Листом від 09.08.2024 приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Довгань А.М. повідомила позивачам про необхідність встановлення в судовому порядку факту родинних відносин, оскільки запис про батька у свідоцтвах про народження [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснений в порядку ст.135 СК України та за життя він не подавав до органів ДРАЦС заяв про реєстрацію батьківства цих дітей. Одночасно нотаріус зазначила, що нею 08.08.2024 року була заведена спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] та спадкоємцями за законом, які подали заяви про прийняття спадщини є: сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та донька [PERSON] (а.с.28). Мати [PERSON] [PERSON] [INFO] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.29,30). Відповідачка [PERSON] є рідною сестрою померлого [INFO] [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] та про одруження серії [NUMBER] (а.с.31,32). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5\~СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 121\~СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною 1 статті 126\~СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 128\~СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.\~135\~СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записується за її вказівкою. Відповідно до ст.\~130\~СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині 3 статті 128 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15 (провадження № 61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин. Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20). У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 243/3426/17 (провадження № 61-5119св21) зроблено висновок, що під спільним утриманням дитини необхідно розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-416Зсв18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження та не заперечуються відповідачкою доводи позивачів про те, що [PERSON] від народження кожного з дітей та до дня своєї смерті не висловлював жодних сумнівів щодо свого батьківства, беззаперечно визнавав їх своїми дітьми, проживав з ними однією родиною, приймав активну участь у їх житті, вихованні та матеріальному забезпеченні, створював умови для їх всебічного розвитку, тобто належним чином виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до кожного з дітей. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Конвенцією про права дитини передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. У справі «Йевремович проти Сербії» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпід час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Встановлення факту батьківства [PERSON] в судовому порядку необхідно позивачам для внесення відповідних змін до актових записів про народження дітей з метою подальшого успадкування ними майна померлого батька, як спадкоємцями першої черги спадкування за законом. За частиною 4статті 206ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Звертаючись до суду зі вказаним позовом, позивачі просили встановити факт, що має юридичне значення для реалізації в тому числі спадкових прав та відповідачка, яка є спадкоємцем другої черги до майна померлого брата [PERSON] , розуміючи, що має право претендувати на спадкове майно брата у разі не підтвердження факту родинних стосунків загиблого брата та дітей позивачки, беззаперечно визнала позов та підтвердила, що за життя [PERSON] визнавав батьківство, а тому суд уважає за можливе прийняти визнання відповідачкою позову. Отже, оскільки судом встановлено, що на момент народження [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , їхні батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, проте проживали спільно однією родиною, відомості про батька дітей зазначені відповідно до статті 135 СК України за вказівкою матері, [PERSON] від народження кожного з дітей та до дня своєї смерті не висловлював жодних сумнівів щодо свого батьківства, беззаперечно визнавав їх своїми дітьми, приймав активну участь у їх житті, вихованні та матеріальному забезпеченні, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд доходить висновку про те, що [PERSON] , який загинув [INFO] , є батьком [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та відповідно наявні підстави для задоволення позову щодо встановлення батьківства та похідної вимоги про внесення відповідних змін до актового запису щодо народження дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved