Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

03.06.2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором про споживчий кредит №102358678 від 07.09.2021 року на загальну суму 41 975,45 грн, судові витрати понесені при сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 102358678. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування не сплачує. 29.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 29/12-2021-45, відповідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 102358678 від 07.09.2021, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики № 102358678 від 07.09.2021, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 10.05.2024 становить 41 975,45грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 650,00 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 34 325,45 грн; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн; заборгованість з комісії - 0,00 грн. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою суду від 16.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В позовній заяві позивач зазначив про те, що просить розгляд справи здійснювати за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала заяву відповідно до якої просить розгляд справи здійснювати без її участі. При цьому, пояснила, що вона дійсно брала онлайн-кредит в сумі 15 000,00грн. Частину кредиту в сумі 6 500,00 грн вона сплатила, залишилось 8 500,00 грн. Вона не відмовлялась сплатити всю суму кредиту, але через введення в країні воєнного стану вона прострочила два платежі. Коли з`явилась змога заплатити борг вона зайшла до свого електронного кабінету в банку, але виявилось що він заблокований. Після цього вона дзвонила до банку, але їй відповіли, що її борг відступлено іншій установі. Вона знайшла контакти цієї установи і теж зателефонувала туди, але знову отримала відповідь про те, що її борг перепродано ще одній установі. З`ясувати якій саме компанії належить право вимоги до неї за кредитним договором вона не змогла. Майже три роки їй ніхто не телефонував, а потім надійшов дзвінок, під час якого їй повідомили, що вирішення спору буде в судовому порядку. Вона намагалась вирішити спір в позасудовому порядку, але їй відповіли, що для цього потрібно сплатити 56 000,00 грн, таких коштів у неї немає. Через деякий час їй телефонували та пропонували закрити справу у разі сплати нею боргу в сумі вже 35 000,00 грн, вона не заперечувала, але просила розстрочити борг на рік або на два, їй відмовили. Борг в сумі 8 500,00 грн вона визнає та готова його сплатити. Відшкодувати позивачу правничу допомогу в сумі 13 000,00 грн вона не в змозі, у неї немає таких коштів. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 102358678, який згідно довідки про ідентифікацію було підписано електронним підписом позичальника L96971, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Згідно з п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8 500,00 грн. Відповідно до п. 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів з 07.09.2021. Відповідно до п. 1.4 договору термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 07.10.2021. Згідно з положеннями пункту 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4037,50 грн в грошовому виразі. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 12 537,50 грн. Пунктом 1.5.1 договору встановлено, що комісія за надання кредиту: 850,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 3 187,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.2.3 договору встановлено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Положеннями п. 2.3.1.1 договору сторони визначили пролонгацію на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.Ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Встановлено строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3 % від суми поточного залишку кредиту, на 7 днів зі сплатою комісії 5,00 % від суми поточного залишку кредиту, на 15 днів зі сплатою комісії 10 % від суми поточного залишку кредиту. Пунктом 2.3.1.2 договору встановлено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Згідно з п. 7.1 договору строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Пунктом 4.2 договору визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Як вбачається з довідки про ідентифікацію, [PERSON] , [INFO] , з якою укладено договір №102358678 від 07.09.2021 року, ідентифікована ТОВ «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор L96971; дата відправки ідентифікатора позичальнику: 07.09.2021; номер телефону/електронна пошта, на яку було направлено ідентифікатор 380957105639. На підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачем позивачем надано копію платіжного доручення №32123276 від 07.09.2021 про перерахування коштів в сумі 8 500,00 грн на картку № [NUMBER] , отримувач [PERSON] . Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, наданою ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] здійснювала пролонгацію на підставі п. 2.3.1.1 договору, сплачуючи комісію за пролонгацію. Зокрема, 07.10.2021 року сплачено комісію за пролонгацію у сумі 850,00 грн, у зв`язку з чим відбулася пролонгація строку користування кредитом на пільгових умовах на 15 днів до 22.10.2021 включно. 29.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №29/12-2021-45, відповідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги за кредитними договорами згідно Реєстру боржників (Додаток №3). Згідно додатку №3 до про відступлення права вимоги №29/12-2021-45 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит №102358678 від 07.09.2021. 10.03.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до умов якого, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги за кредитними договорами згідно Реєстру боржників (Додаток №3). Згідно додатку №3 до про відступлення права вимоги №10-03/2023/01 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит №102358678 від 07.09.2021. Норми права та мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 та від 07.10.2020 у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що «з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що договір №102358678 від 07.09.2021 року підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», оскільки він акцептував пропозицію позивача та уклав договір шляхом введення одноразового ідентифікатора. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього кодексу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач у позовній заяві вказує, що заборгованість відповідача за договором договір №102358678 від 07.09.2021 року станом на 10.05.2024 становить 41 975,45 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 650,00 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 34 325,45 грн; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн; заборгованість з комісії - 0,00 грн. Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №102358678 від 07.09.2021 року відповідачем [PERSON] частково сплачено тіло кредиту - в сумі 850,00 грн, тому заборгованість за тілом кредиту становить 7 650,00 грн (8 500,00 - 850,00). Доказів на погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у сумі 7 650,00 грн матеріали справи не містять. Тому, вимога про стягнення основної заборгованості у сумі 7 650,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Водночас, щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом слід зазначити таке. Пунктом 5 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (набрав чинності 24.12.2023), внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, частину сьом статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено абзацом другим, згідно з яким у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. При цьому, згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (набрав чинності 24.12.2023) встановлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Судом встановлено, що пунктом 1.3 договору № 102358678 від 07.09.2021 року строк кредитування становить 30 днів, а відповідно до п. 7.1 договору строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Отже, строк кредитування та строк дії договору є різними поняттями. Оскільки умови договору № 102358678 від 07.09.2021 відповідачем в частині її зобов`язань щодо погашення заборгованості за тілом кредиту не виконані, тому відповідно до п. 7.1 договору даний договір діє як станом на день ухвалення цього рішення, і діяв після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, тому на спірні правовідносини поширюється дія абзацу другого частини сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону від 22 листопада 2023 року № 3498-IX. З огляду на те, що абзацом другим частини сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом і продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін, суд доходить висновку, що приписи п. 2.3.1.2 договору № 102358678 від 07.09.2021 щодо автоматичної пролонгації договору суперечать положенням абзацу другому частини сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» і не можуть застосовуватися та не можуть бути підставою для стягнення відсотків у період автоматичної пролонгації договору, адже додаткового договору про продовження строку користування кредитом сторонами не укладалося. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Вище судом встановлено, що строк користування кредитними коштами на підставі п. 2.3.1.1 договору було пролонговано відповідачем до 22.10.2021, ТОВ «МІЛОАН» за період дії договору, тобто за 30 днів, нараховано відсотки в сумі 3187,50 грн, відповідно до п.1.5.2 Договору, та 1 434,45 грн, за 15 днів пролонгації договору, а всього 4 621,95грн. При цьому, відповідачем в рахунок погашення відсотків 07.10.2021 року сплачено 1 211,00 грн, тому залишок заборгованості за процентами становить 3 410,95 грн. Нараховані позивачем відсотки після 22.10.2021 не підлягають стягненню з відповідача, оскільки таке нарахування здійснено за межами строку кредитування, а з вимогами про стягнення грошових коштів як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 7 650,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 3410,95 грн процентів в межах строку кредитування, а всього в сумі 11 060,95 грн. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн позивач надав договір про надання правової допомоги від 02.01.2023 № 02-01/2023, укладений із адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», прайс-лист адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» від 01.11.2023, платіжну інструкцію №0433390000 від 10.05.2024 на суму 65 000,00 грн, заявку на надання юридичної допомоги № 790 від 26.04.2024, витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 на загальну суму 13 000,00 грн, що складається: з надання усної консультації з вивченням документів 2 год х 2000,00 грн = 4000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 год х 3000,00 грн = 9000,00 грн. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом частково, судові витрати відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 797,90 грн (11060,95х100/41 975,45х3028,00/100) витрати на правничу допомогу в розмірі 3425,63 грн (11060,95х100/41 975,45х13 000/100). На підставі викладеного,

Outcome: partial