Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Суть спору, короткий зміст позовних вимог У липні 2024 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Тукмана Є.Г., засобами поштового зв`язку звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 25000,00 доларів США в рахунок повернення боргу за договором позики від 11 серпня 2020 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 11 серпня 2020 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 25000 дол.США, зі строком повернення боргу до 11 грудня 2023 року. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] додатково підписав розписку про отримання грошових коштів. Відповідач кошти не повернув, на вимоги щодо повернення коштів не реагує, що стало підставою для звернення до суду. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 липня 2024 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. 29 липня 2024 року судом надіслано запит про зареєстроване місце проживання відповідача. 31 липня 2024року отримано відповідь, про останнє відоме зареєстроване місце проживання [PERSON] станом на 28 квітня 2023 року: [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду на 17 вересня 2024 року. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року закрито підготовчий розгляд, справу призначено до судового розгляду на 20 листопада 2024 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Від представника позивача адвоката Тукмана Є.Г. 21 серпня 2024 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності його та позивача. Відповідач в судові засідання призначені на 17 вересня 2024 року, 17 жовтня 2024 року та 20 листопада 2024 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Копія позовної заяви з додатками, ухвала суду про відкриття провадження та судові повістки надсилалась відповідачу за останньою адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Проте судова кореспонденція повернута без вручення, із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також відповідач сповіщався шляхом надіслання смс сповіщення у застосунку «вайбер». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суду не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановлені судом обставини справи Судом встановлено, що 11 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 25000 дол.США, для придбання квартири з метою проживання сімєю [ADDRESS] .Зі строком повернення боргу до 11 грудня 2023 року (п. 4 Договору). [PERSON] додатково підписав розписку від 11 серпня 2020 року, якою підтверджує факт отримання грошових коштів в сумі 25000 дол.США та зобов`язався повернути в строк до 11 грудня 2023 року. Станом на дату розгляду справи докази повернення [PERSON] отриманих в борг грошових коштів відсутні. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань. Мотиви, з яких виходив суд та застосовані норми права Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка не лише є доказом укладення договору, а й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на день звернення позивача до суду із позовними вимогами, відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, грошові кошти не повернув, таким чином з нього підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 11 серпня 2020 року в сумі 25000 дол США. Відповідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за користування коштами, оскільки інший розмір не визначений умовами договору. Проте, суд не може погодитися із розрахунком та розміром, який визначений представником позивача 750 дол.США та наводить власний розрахунок у розмірі 467,33 дол.США ( 25000:100%х3%:365х228 днів (кількість днів прострочки з 12.12.2023 року по 25.07.2024 )). Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 10492,51 грн, що підтверджується квитанцією від 19 липня 2024 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 10377,19 грн., пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial