Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-21 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1280-3643 від 30.09.2023 у розмірі 80 000 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 30.09.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1280-3643 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua). Кредитний договір, у відповідності до норм частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А8151, для підписання Кредитного договору №1280-3643 від 30.09.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 15000 грн; строк кредитування 300 днів; заявлений строк 14 днів; знижена % ставка - 2,5% в день; стандартна % ставка 3,00% в день. Також, додатковою угодою від 03.10.2023 до Договору про відкриття кредитної лінії №1280-3643 від 30.09.2023 Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит в сумі 3000 гривень. Однак відповідач всупереч чинному законодавству та умовам Договору та Додаткової угоди, належним чином покладені на неї зобов`язання не виконала, порушила умови Договору і Додаткової угоди і має прострочену заборгованість, яка станом на 26.04.2024 складає 92517,82 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 15815,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 76702,82 грн. При цьому позивач прийняв рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме про часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 12517,82 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за Договором в розмірі 80000,00 грн. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1280-3643 від 30.09.2023 у сумі 80 000 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 15815,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 64185,00 грн. 16.07.2024 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником відповідача, який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки до матеріалів позовної заяви, Позивачем долучено копію відповіді АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів. Проте, з вказаної відповіді неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також, даних, стосовно кредитного договору, за яким здійснювались перекази. Відповідь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі: про перерахування коштів на підставі Договору № 4010 від 02.12.2019 року. У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, позивач не заявляв клопотання про витребування від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформації про належність платіжної картки відповідачу та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 15000 грн. та 3000,00 грн. Представник відповідача вказав, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено (не надано виписки за картковими рахунками) факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача (факт укладення договору кредиту) та наявність заборгованості на момент звернення до суду з позовом, у зв`язку з чим позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Крім того, у вказаному Кредитному договору зазначені нечіткі положення, стосовно строку повернення кредиту. Так, у самому договорі міститься 2 дати погашення кредиту - 14 днів та 300 днів. Відповідно до вимог статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору щодо строку його дії 14 календарних днів згідно пункту 4.8 чи 300 календарних днів згідно пункту 4.12, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem. Тому, Позичальник отримуючи кредит, вважав, що повинен був повернути його 13.10.2023 року (пункт 4.8 кредитного договору). Однак, позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування (пункт 4.12. кредитного договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли Відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин. Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування призвело до неясності такої умови договору як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав "Contra proferentem", а тому суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором, які нараховані після закінчення строку дії кредитного договору є неправильним. В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 15000,00 грн. строк кредитування - 300 днів; заявлений строк* - 14 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; - стандартна % ставка - 3,00 % в день. Зауважив, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Також, Додатковою угодою від 03.10.2023 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1280-3643 від 30.09.2023 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 3000,00 грн. Частиною восьмою статті 18 Закону України Про захист прав споживачів установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Таким чином, проценти нараховували після закінчення терміну кредитування, що суперечить висновку, вказаному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), правовою позицією Верховного суду України, висловленої в Постанові ВСУ від 08.06.2016 р. N 6-330цс16. Отже, з врахуванням викладеного слід дійти висновку, що за договором про відкриття кредитної лінії № 1280-3643 від 30.09.2023 року, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 14 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 7560,00 грн. (18000,00* 3% * 14). Так, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню становить 25560,00 грн., що складається з наступного: 18000,00 грн. - розмір заборгованості за тілом кредиту та 7560,00 грн. - розмір заборгованості за відсотками. Крім цього, у Розрахунку заборгованості, який було надано Позивачем, вказано, що Позичальником сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 25000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок. У зв`язку з вищевикладеним, загальна сума заборгованості, яка підлягає поверненню становить 560,00 грн. (п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок. 25560,00 грн. (загальна сума до повернення) - 25000,00 грн. (внесені Позичальником кошти) = 560,00 грн. Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Так, нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Аналізуючи обставини даного спору та надані докази, представником позивача не надано доказів укладення договору у вигляді електронного документу, а саме: не додано доказу про ідентифікацію відповідача, оскільки договір підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора. Таким чином, позивачем не доведено, що при підписанні договору про відкриття кредитної лінії сторони погодили умови надання всіх послуг. Зокрема, предмет договору, порядок та умови надання кредиту, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідальність. За таких обставин, є недоведеність позивачем факту укладення із відповідачем договору N 1280-3643 від 30.09.2023 на умовах, зазначених позивачем, оскільки ним не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо виникнення з відповідачем зобов`язальних правовідносин, зокрема щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення. З підстав вищенаведеного, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді від 03.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився. Разом з позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Частини 1, 2 ст.509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За правилом ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 даного Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Так, 30.09.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1280-3643. Згідно з п. 2.2. Договору кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 4.1. Договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту становить 15000 грн. Дата надання/видачі кредиту 30.09.2023. (п.4.2 Договору). Базовий період користування кредитом складає 14 календарних днів з дня надання кредиту (п. 4.8 Договору). Строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 25.07.2024 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами свої зобов`язань за договором (п. 4.12 Договору). Відповідно до п. 4.10 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми Кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування кредитом. Згідно з п. 4.13. Договору реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять цілих, нуль сотих відсотки. Орієнтовна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 150 000,00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.14 Договору). При цьому зі змісту Договору вбачається, що такий договір підписаний електронним підписом відповідача, якому було надано одноразовий ідентифікатор [NUMBER] . 30.09.2023 [PERSON] шляхом накладення електронного підпису, підписала паспорт споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит». Умовами пунктів 3, 4 Паспорту споживчого кредиту передбачено, що тип кредиту кредитна лінія; сума/розмір кредитного ліміту 15000 грн.; строк кредитування 300 календарних днів; базовий період сплати відсотків (визначається Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника) 14 календарних днів. Стандартна ставка 1095% (3% в день); знижена ставка 912,5% (2,5% в день). Тип процентної ставки фіксована; реальна річна процентна ставка (реальна річна процентна ставка, відсотків річних розрахована за умови, що Базовий період сплати відсотків складає 14 днів, а відсоткова ставка за кредитом - 3.00% в день (Стандартна ставка) становить 1139965,00%. Також, 03.10.2023 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1280-3643 від 30.09.2023, в якій Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит в сумі 3000 гривень. З огляду на викладене на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] 30.09.2023 укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1280-3643 та 03.10.2023 укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1280-3643 від 30.09.2023. Так, ст.525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст.81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору та Додаткової угоди, відповідачу був наданий кредит у сумі 18000 грн. З довідки про перерахування суми кредиту № 1280-3643 від 30.09.2023 вбачається, що 30.09.2023 відповідач [PERSON] отримала від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» шляхом здійснення переказу кошти у сумі 15 000 грн (платіж № 2372327951) та 03.10.2023 - кошти в сумі 3000 грн (платіж №2373789599). Так, листом АТ КБ «Приватбанк» підтверджується успішне перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019. Таким доводи представника відповідача, наведенні нею у відзиві на позов, про те що відповідач не отримувала коштів в кредит, спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а також у самому ж відзиві на позов представник відповідача зазначає, що відповідач на погашення заборгованості за кредитом внесла 25000 грн. У такому випадку, Суд зауважує, що у разі неотримання коштів в кредит, відповідач не вносила б 25000 грн на погашення кредиту. Таким чином, в судовому порядку встановлено отримання [PERSON] в позику грошових коштів в загальній сумі 18 000 грн., згідно Договору про відкриття кредитної лінії № 1280-3643 від 30.09.2023 та укладеної 03.10.2023 Додаткової угоди до Договору про відкриття кредитної лінії №1280-3643 від 30.09.2023. У той же час, як зазначає відповідач заявлений нею строк користування кредитом складає 14 календарних днів з дня надання кредиту. При цьому, відсотки за користування кредитом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» нараховано, виходячи зі строку кредитування 300 днів. Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. Так, [PERSON] , отримуючи кредит 30.09.2023, вважала, що повинна була повернути його 13.10.2023 та заявила саме про цей строк. Однак, позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Отже, починаючи з 14.10.2023 у Кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором. Натомість, позивач нарахував проценти відповідачу по 26.04.2024 року. Тому, беручи до уваги все вищенаведене, Суд доходить висновку, що загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача становить 25560 гривень, що складається із: 18000,00 грн. - розмір заборгованості за тілом кредиту та 7560,00 грн. - розмір заборгованості за відсотками. Проте, як вбачається із розрахунку заборгованості, який було надано Позивачем, 13.11.2023 Позичальником було сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 25000,00 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 560,00 грн. (25560,00 грн. (загальна сума до повернення) - 25000,00 грн. (внесені Позичальником кошти)). Зважаючи на те, що задоволено на 0,7% позовних вимог, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог, що становить 16,95 грн. (2422,40/100х0,7%).

Outcome: partial