Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в межах виконавчого провадження №68792340 в розмірі 259953,55 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що Здолбунівським районним судом Рівненської області в справі видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їхніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23 березня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконанні у Здолбунівському ВДВС у Рівненському районі Рівненської області перебуває виконавче провадження №68792340 з примусового виконання судового наказу. Однак і після відкриття виконавчого провадження відповідач не виконує рішення суду. Просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 259953,55 грн. Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Представником позивача подано клопотання в якому позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі на підставі наявних доказів. З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття у визначений ст.181 СК України спосіб виконання цього обов`язку. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Установлено, що судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2022 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їхніх дітей утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23 березня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі судового наказу відкрито виконавче провадження №68792340 за яким платник аліментів [PERSON] зобов`язаний був сплачувати присуджену судовим наказом частину свого заробітку (доходу) щомісячних аліментів до кінця місяця, у якому підлягала сплата аліментів. Згідно ч.1 ст.196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З роз`яснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№3\~від 15\~травня 2006\~року вбачається, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Згідно довідки Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 48020 від 12 листопада 2024 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.11.2024 р. становить 97841 грн. 67 коп., яка виникла з вини відповідача. З наведеного\~позивачем розрахунку\~вбачається,\~що розмір\~пені станом\~на \~травень 2024\~року становить 259953 грн. 55 коп., правильність якого відповідачем не спростовано та не оспорюється. Проте, вказана вимога про стягнення пені в розмірі 259953 грн. 55 коп. підлягає задоволенню частково із врахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України, до стягнення підлягає розмір пені, що становить 100 відсотків заборгованості, тобто 97841 грн. 67 коп. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При подачі позову позивач звільнений від сплати судового збору, а тому при ухваленні рішення відповідно до частин 1, 2, 6 ст.141 ЦПК України суд присуджує стягнення судового збору з відповідача в прибуток держави у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved