Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Колківської селищної ради Луцького району Волинської області, про позбавлення батьківський прав. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що 14 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 40, що підтверджується заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу вини мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 21 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 98. Спільне життя з відповідачем не склалося і заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] на користь матері дитини [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 28 лютого 2018 року. Заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2020 року змінено розмір аліментів визначений рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , на користь матері дитини [PERSON] у розмірі всіх вдів доходу. З вересня 2016 року позивач [PERSON] одна виховувала доньку [PERSON] , [INFO] , а з 02 березня 2024 року, після укладення шлюбу з [PERSON] , виховують та утримують доньку [PERSON] разом з чоловіком. [PERSON] після розірвання шлюбу по цей час, здоров`ям доньки [PERSON] не цікавиться, участі в її вихованні та утриманні не приймає. Аліменти на утримання доньки [PERSON] не виплачує. Станом на серпень 2021 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки становила 32 534 гривні 10 коп. В серпні 2021 року позивач [PERSON] зверталася до Коківської селищної ради Маневицького району Волинської області з заявою про надання висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 19 серпня 2021 року було прийнято рішення визнати недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та рекомендовано [PERSON] взяти на себе зобов`язання щодо сплати заборгованості аліментів на утримання доньки та звернутись за встановленням графіку побачень з дочкою [PERSON] до органу опіки і піклування за місцем проживання дитини. 13 вересня 2021 року Колківська селищна рада Луцького району Волинської області надала позивачу [PERSON] рішення виконавчого комітету селищної ради від 31.08.2021 року № 113 «Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав», сам витяг та витяг з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 19 серпня 2021 року. [PERSON] після присутності на засіданні комісії з питань захисту прав дитини рекомендації комісії проігнорував і по цей час здоров`ям доньки [PERSON] не цікавиться, участі в її вихованні та утриманні не приймає. Аліменти на утримання доньки [PERSON] не виплачує. Станом на 26 лютого 2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки становить 67 485 гривні 10 коп. В серпні 2022 року позивач [PERSON] повторно звернулася до Колківської селищної ради Луцького району Волинської області про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав колишнього чоловіка. На звернення позивача [PERSON] Колківська селищна рада Луцького району Волинської області за №1043/06-16/2-22 від 10.08.2022 р. надала відповідь в якій зазначила, що питання виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] буде розглянуто на засідання комісії з захисту прав дитини в серпні 2022 року. Висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав буде надано суду на його вимогу. Рекомендовано по питанню позбавлення колишнього чоловіка батьківських прав звернутись до суду. Будь-яких перешкод для виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, позивач [PERSON] не чинила. Зокрема, неодноразово при телефонних розмовах пропонувала йому спілкуватися з донькою, купувати їй одяг і харчі, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у її вихованні та утриманні. Але цього робити він не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Він зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я дитини не дбає про її інтереси. Від поведінки відповідача створюються умови які в подальшому зашкодять інтересам доньки, коли вона подорослішає і не матиме можливості належним чином виховуватись та навчатись. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьком від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила позов задовольнити та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Підтвердила зазначене в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяву про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду та відзиву на позовну заяву, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого не заперечила позивач. Представник Виконавчого комітету Колківської селищної ради Луцького району Волинської області в судове засідання не з`явився подав до суду клопотання про розгляд даної справи без його участі, щодо ухвалення рішення покладається на розсуд суду. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали що вони являються відповідно сусідкою та дідусем малолітньої [PERSON] , [INFO] . Її біологічного батька не бачили з 2016 року. Їм відомо, що батько [PERSON] участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не приймає. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 40, що підтверджується заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу вини мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 21 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 98. Спільне життя між подружжям не склалося і заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року шлюб було розірвано. Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] на користь матері дитини [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 28 лютого 2018 року. Заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2020 року змінено розмір аліментів визначений рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , на користь матері дитини [PERSON] у розмірі всіх вдів доходу. З вересня 2016 року позивач [PERSON] одна виховувала доньку [PERSON] , [INFO] , а з 02 березня 2024 року, після укладення шлюбу з [PERSON] , виховують та утримують доньку [PERSON] разом з чоловіком. [PERSON] після розірвання шлюбу по цей час, здоров`ям доньки [PERSON] не цікавиться, участі в її вихованні та утриманні не приймає. Аліменти на утримання доньки [PERSON] не виплачує. В серпні 2021 року позивач [PERSON] зверталася до Коківської селищної ради Маневицького району Волинської області з заявою про надання висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 19 серпня 2021 року було прийнято рішення визнати недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та рекомендовано [PERSON] взяти на себе зобов`язання щодо сплати заборгованості аліментів на утримання доньки та звернутись за встановленням графіку побачень з дочкою [PERSON] до органу опіки і піклування за місцем проживання дитини. [PERSON] після присутності на засіданні комісії з питань захисту прав дитини рекомендації комісії проігнорував і по цей час здоров`ям доньки [PERSON] не цікавиться, участі в її вихованні та утриманні не приймає. Аліменти на утримання доньки [PERSON] не виплачує. Станом на 26 лютого 2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки становить 67 485 гривні 10 коп. Будь-яких перешкод для виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, позивач [PERSON] не чинила. Зокрема, неодноразово при телефонних розмовах пропонувала йому спілкуватися з донькою, купувати їй одяг і харчі, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у її вихованні та утриманні. Але цього робити він не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Він зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я дитини не дбає про її інтереси. Від поведінки відповідача створюються умови які в подальшому зашкодять інтересам доньки, коли вона подорослішає і не матиме можливості належним чином виховуватись та навчатись. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком [PERSON] , свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час судового розгляду встановлено, що Відповідач [PERSON] , як батько малолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання основних обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, які встановлені в ст. 164 СК України, а саме: не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. У частині 5, 6 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На переконання суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дитини, а навпаки захищає інтреси дітини від недопустимих дій батька, які виразились в байдужому ставленні до своєї дитини. З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, суд прийшов до висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що Відповідач ухиляється від утримання та виховання малолітньої дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд звертає увагу, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, Відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~211,20 грн.

Outcome: approved