Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві викладено наступну позицію. В 2011 році між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між ними не склалися, та рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 14.12.2018 шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина сторін [PERSON] залишилась проживати разом із позивачкою в с. Ковалівка Вінницького району та повністю перебуває на її матеріальному забезпеченні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, наразі наявна заборгованість по сплаті аліментів більше 98000 гривень, не піклується про її духовний і фізичний розвиток, не цікавиться про неї та про її стан здоров`я. Від батька дитина не отримує подарунків на свята, іграшок, тощо. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, утриманню доньки [PERSON] , не цікавиться її життям, після розлучення сторін відповідач жодного разу не виявив бажання побачитись з дочкою. Все вищевикладене свідчить про повне самоусунення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки. На даний час у позивачки є інша сім`я, де новий чоловік приймає її дитину, як рідну. В травні 2023 року позивачка отримала висновок органу опіки та піклування Немирівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . На підставі викладеного просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кіцула позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, зазначивши, що на день розгляду справи по суті жодні оставини, які зазначені в позові, не змінились. В судовому засіданні 18.11.2024 позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та повідомила, що з вересня 2018 року відповідач не приймає ніякої участі у вихованні доньки, будь-якого зв`язку з нею не підтримує. Відповідач не здійснив жодного телефонного дзвінка дитині, не приїздив до неї за місцем проживання в с. Ковалівку Вінницького району. Заборгованість по сплаті аліментів наразі складає близько 150 тисяч гривень, аліменти від відповідача не отримувала жодного разу. В судовому засіданні було заслухано дитину - неповнолітню [PERSON] , яка повідомила, що не пам`ятає, коли востаннє спілкувалася із батьком. Той не відвідував її у школі, не телефонує, не вітає зі святами, з днем народження, не дарує подарунки та іграшки, ніколи не купував одяг та не надавав ніякої матеріальної допомоги на її утримання. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява начальника служби у справах дітей Тригуби В. про розгляд справи без участі представника третьої особи, позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] повністю підтримує (а.с.28). Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 26.06.2023 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.22). Ухвалою суду від 10.10.2023 задоволено клопотання представника позивачки адвоката Кіцули В.І. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.42). Ухвалою суду від 11.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.46). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце його проведення за адресою місця реєстрації, встановленого судом, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, з`ясувавши думку неповнолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.07.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Немирівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.7). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Заочним рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14.12.2018 у справі №2/140/1107/18 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої Вінницьким відділом ДВС у Вінницькому районі №100 від 19.04.23, сукупний розмір заборгованості по аліментах станом на 31.03.2023 становив 98 000 гривень (а.с.10). Рішенням Немирівської міськї ради від 16.05.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок ґрунтується на показах заявниці [PERSON] , яка повідомила, що її колишній чоловік [PERSON] з моменту їхнього розлучення (понад чотири роки) не цікавиться дитиною, її вихованням та розвитком не займається, фінансово не допомагає, має заборгованість по аліментах близько 100 тис. гривень. В телефонному режимі [PERSON] підтвердив, що має заборгованість по аліментах, на засідання комісії не з`явився (а.с. 11, 12, 81-82). Відповідно до довідки №01-32/254, що видана ліцеєм №2 м. Немирова від 17.10.2024, [PERSON] не брав участь в шкільному житті своєї доньки [PERSON] з 2019 по 2024 шкільні роки (а.с. 106). Відповідно до довідки виконавчого комітету Немирівської міської ради №2253 від 16.10.2024 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять чоловік [PERSON] та донька [PERSON] (а.с. 107). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 , п. 2 ст.6 Конвенції про права дитини про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом. Статтею 157 СК України передбачено обов`язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У статті 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із частиною четвертою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суд виходить з того, що вирішуючи спір, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини [PERSON] , [INFO] , дитиною не цікавиться, не надає жодного матеріального утримання, хоча таких перешкод йому ніхто не чинив, має значну суму заборгованості по аліментах, дитина проживає з матір`ю - позивачкою [PERSON] , відповідач дитину не відвідує. Відповідач, який неодноразово належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судові засідання не з`являвся, відзиву на позовну заяву не подав. З огляду на вказане, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, який не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо, виявляє байдужість до власної дитини та щодо своїх батьківських прав, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] судові витрати у виді судового збору в сумі 1073,60 грн. (а.с. 1). Відповідно до ст.ст. 15, 18, 150, 155, 157, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved