Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У вересні 2024 року акціонерне товариство «Ідея Банк» ( далі - АТ «Ідея Банк» ), інтереси якого представляє Михашула Є.І. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту та страхування №Z06.00102.006502305 від 12 березня 2020 року в розмірі 128 499,99 грн. Позовна заява мотивована тим, що 12 березня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування № №Z06.00102.006502305. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 74 900,00 грн, зі сплатою 21,99 % річних, та інших платежів у терміни, що передбачені договором та графіком щомісячних платежів. АТ «Ідея Банк» умови договору виконав повністю, надавши [PERSON] узгоджену суму коштів у кредит, шляхом їх зарахування на його рахунок . Взяті на себе зобов`язання позичальник [PERSON] належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 10 липня 2024 року утворилася заборгованість в розмірі 128 499,99 грн, яка складається із боргу: за тілом кредиту у розмірі 64 672,85 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 20 449,20 грн. та простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі 43 377,94 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 128 499,99 грн та понесені судові витрати у розмірі 3 028,00 грн. Відповідач [PERSON] не подав відзив на позов. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін в судове засідання. У судове засідання представник позивача Михашула Є.І. не з`явилася, просила справу розглядати у її відсутності, про що вказала у позовній заяві. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст.223,280 ЦПК України. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом. За матеріалами справи встановлено, що 12 березня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z06.00102.006502305. Згідно з п. 1.2., 1.4, 1.6, 1.7 кредитного договору, АТ «Ідея Банк» надав позичальнику [PERSON] кредит на таких умовах: сума кредиту 74 900,00 грн., строк кредитування - 48 місяців; кінцева дата повернення кредиту - 12 березня 2024 року; цільове призначення - для власних потреб. Згідно з п.1.3. кредитного договору процентна ставка становить 21, 99% річних. За умовами п.4 кредитного договору, сторони дійшли згоди про те, що в Додатку №1, що є невід`ємною частиною Договору, зрозуміло та доступно викладено, зокрема графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів. Відповідно до положень п.1.5 договору №Z06.00102.006502305 від 12 березня 2020 року під час користування кредитом, банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надані - ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття та ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору, та розміщені на веб-сайті Банку. У п.4. Додатку №1 «Паспорт споживчого кредиту» до договору кредиту та страхування №Z06.00102.006502305 від 12 березня 2020 року зазначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,30% середньомісячно від початкової суми кредиту. Відповідно до п.5. Додатку 1 «Паспорт споживчого кредиту» до договору кредиту та страхування №Z06.00102.006502305 від 12 березня 2020 року, позичальник повинен сплатити: 74 900,00 грн - погашення суми кредиту; 44 571,79 грн - погашення процентів за користування кредитом; 77 170,80 грн - плата за обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, п.1.5 договору кредиту та страхування №Z06.00102.006502305 від 12 березня 2020 року та п.4 Додатку №1 «Паспорта споживчого кредиту» до договору кредиту та страхування №Z06.00102.006502305 від 12 березня 2020 року позивач встановив щомісячну плату за обслуговування кредиту банком. Факт зарахування на рахунок позичальника [PERSON] кредитних коштів в розмірі 74 900,00 грн підтверджується копією меморіального ордера № 5375756 від 12 березня 2020 року. У зв`язку з порушенням боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка за розрахунком банку, що доданий до позовної заяви, станом на 10 липня 2024 року становить 128 499,99 грн, з яких: 64 672,85 грн - заборгованість за тілом кредиту, 20 449,20 грн - заборгованість за відсотками, 43 377,94 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування"). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачем встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення п.1.5 договору кредиту та страхування №Z06.00102.006502305 від 12 березня 2020 року та п.4 Додатку №1 «Паспорта споживчого кредиту» до договору кредиту та страхування №Z06.00102.006502305 від 12 березня 2020 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно у терміни та у розмірах, визначених згідно з Графіком за даним договором, є нікчемними. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст.236 ЦК України). Окрім того, як вбачається з виписки за період з 12 березня 2020 року по 22 жовтня 2021 року [PERSON] сплатив 33 792,86 грн на погашення кредиту, які банком безпідставно було зараховано, як погашення плати за обслуговування по кредитному договору. Оскільки умови договору про встановлення плати за обслуговування договору кредиту та страхування №Z06.00102.006502305 від 12 березня 2020 року є нікчемними, а тому 33 792,86 грн необхідно зарахувати на погашення частини основного боргу. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, позов підлягає частковому задоволенню, в зв`язку з чим з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «Ідея Банк» підлягає стягненню: 30 879,99 грн ( 64 672,85 грн - 33 792,86 грн) - заборгованості за тілом кредиту та 20 449,20 грн - відсотків за користування кредитними коштами, всього - 51 329,19 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, що складаються з 3 028,00 грн сплаченого судового збору. Позовні вимоги позивача задоволено на 39,94 % (51 329,19 грн х 100/ 128 499,99 грн). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 209,38 грн ( 3 028,00 грн. х 39,94 % / 100) судового збору.

Outcome: partial