Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника адвоката Гончара Д.С. звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2022 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили фактично шлюбні відносини та сумісне проживання. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Батько дитини участі в її утриманні не приймає, матеріальної допомоги не надає. Справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в якій роз`яснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2\~статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє\~\~від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її\~\~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення\~Сімейного кодексу України\~регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в\~ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що 28 грудня 2022 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що зроблено відповідний актовий запис № 2116. (а.с.15). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Відповідно до копії свідоцтва про народження від [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , матір`ю є [PERSON] . (а.с.16). Судом встановлено, що після припинення шлюбно-сімейних стосунків між батьками, позивачка мешкає та зареєстрована з дитиною окремо, самостійно її виховує і утримує, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд дійшов до такого. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх спільної дитини, суд виходить з такого. За змістом\~ст. 141 Сімейного кодексу України,\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно\~до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України,\~при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч. 2\~ст. 182 Сімейного Кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, суд дійшов висновку, що відповідач повинен утримувати дитину, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про потреби дитини, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище відповідача. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягувати від дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 28.08.2024. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених\~ст. 192 Сімейного кодексу України,\~звернутись до суду про їх зміну. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, суд зазначає таке. Статтею 75\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із ч. 2,4\~статті 84 Сімейного кодексу України,\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 Цивільного процесуального кодексу України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України,\~судовий збір включено до складу судових витрат. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст.\~133, ч. 1,2,6\~ст.\~141 Цивільного процесуального кодексу України, стягує ці витрати з відповідача на користь держави в сумі 1 211,20 грн. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved