Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

30.04.2024\~до Ленінського районного суду м.Харкова з Харківського районного суду Харківської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58\~926,26 грн., судовий збір, а також витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 100 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 11.09.2017\~ між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі\~200 000\~грн. Процентна ставка 24% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов?язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка с невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Взяті на себе зобов?язання за кредитним договором АТ «Альфа банк» виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 20.09.2021 має заборгованість у розмірі 58\~926,26 грн. 20.12.2021 між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлено прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 11.09.2017, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] , згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.09.2021 обліковується заборгованість в розмірі 58\~926,26 грн. Відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість за кредитом, у зв`язку з чим озивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 06.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с.44). 16.09.2024 до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій вона просить суд застосувати до позовних вимог строки позовної давності та відмовити у позові повністю. Заява обґрунтована тим, що відповідач [PERSON] під час вивчення умов кредитування не могла повністю усвідомлювати значення своїх дій, оскільки надані банком умови кредитування були нечитабельного виду, мали дрібний шрифт, тому вважає, що це є підставою для відмови у позові. Також зазначає, що згідно розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість [PERSON] станом на 11.09.2017 становить 7\~456,36 грн., станом на 26.02.2019 становить 35 426,64 грн., станом на 26.03.2021 становить 49\~635,66 грн. Позивач з порушенням правил підсудності звернувся до Харківського районного суду Харківської області 02.04.2024, однак подання позову з недодержанням правил підсудності не перериває строку позовної давності (постанова Верховного суду №922/1467/19 від 15.05.2020), тому вважає, що на підставі застосування позовної давності в стягненні заборгованості станом на 26.04.2021 в сумі 51\~441,70 грн. слід відмовити (а.с.70-72). 11.10.2024 від представника позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» - директора Наваренка В.Г. до суду надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, в якій він просить суд заяву про застосування строків позовної давності відхилити, позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зазначає, що в даній справі строк перебігу позовної давності починається з дня виникнення заборгованості за кредитним договором, а саме з 20.06.2020. Крім того, оскільки 15 березня\~2022\~року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№2120-[X), прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, згідно якого, у перод дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст.\~257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293\~ЦК України, продовжуються на строк його дії, тому продовження строків у свою чергу свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні, тому заява відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню (а.с.76-78). Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 21.03.2024, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, у разі\~відсутності відповідача\~не заперечує\~щодо ухвалення\~заочного рішення\~ (а.с.68-69, 79-80). Частиною 3\~ст.211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Борисовець О.І., який діє на підставі ордеру про надання правової допомоги від 07.08.2024 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Відповідно до ч. 3\~ст. 131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З врахуванням ст. ст.\~128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя (ч.1\~ст.5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно п. 23 ч.1\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 Цивільного кодексу України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом другим частини другої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня\~1985\~року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня\~2013\~року у справі №1-12/2013\~з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Судом встановлено, що 11.09.2017 між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» була підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту №630734201. Відповідно до умов оферти [PERSON] запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти з нею угоду про обслуговуваня кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Тип кредиту\~кредитування\~рахунку та\~встановлення відновлювальної\~кредитної лінії,\~мета кредиту\~для\~особистих потреб.\~Ліміт кредитної\~лінії у\~розмірі 200\~000\~грн.\~Процентна ставка\~24\~%\~річних.\~Тип процентної\~ставки фіксований.\~Обов`язковий\~мінімальний платіж\~запропоновано встановити\~у розмірі\~7%\~від суми\~загальної заборгованості\~за кредитною\~лінією,\~але не\~менше 50\~грн.,\~яка підписана\~ [PERSON] (а.с.6). Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу, та вона погодилася з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, розмірах і порядках нарахування. Так, 11 вересня 2017 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту та підтвердила, що ознайомлена з інформацією про умови кредитування та щодо сплати процентів за користування кредитними коштами (а.с.7). Так, підпис відповідача на оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в акцепті пропозиції на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в довідці про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» та в паспорті споживчого кредиту свідчить про те, що остання отримала всю інформацію про умови кредитування та погодилась на зазначені умови (зворот. а.с. 6-7). Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. За умовами укладеного між банком та [PERSON] договору, Банк надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується Випискою по рахунку з кредитною карткою WORLD DEBIT MasterCard за період з 11.09.2017 по 05.02.2024 (а.с.18-24). Матеріали справи не містять відомостей щодо дати випуску банком на ім`я відповідача платіжної картки, проте, з виписки по рахунку з кредитною карткою WORLD DEBIT MasterCard вбачається, що відповідач почала користуватися кредитними коштами з 14.09.2017, знімала готівку та поповнювала рахунок, розраховувалася в терміналах, приймала перекази, сплачювала кредит по 28.09.2020 включно. 20.12.2021\~між AT\~«Альфа-Банк»\~(Клієнт)\~та TOB\~«Фінансова компанія\~«Еліт Фінанс»\~(Фактор)\~укладено договір\~факторингу №\~4,\~на підставі\~якого відбулося\~відступлення права\~вимоги за\~кредитними договорами,\~у тому\~числі за\~кредитним договором\~від 11.09.2017\~щодо позичальника[PERSON] , що підтверджується копією договору факторингу, копією Виписки з Додатку до договору факторингу № 4 від 20.12.2021, копією акту приймання-передачі Реєстру боржників від 20.12.2021 до договору факторингу № 4 від 20.12.2021, копією платіжного доручення № 34291 від 20.12.2021 на суму 12878944,00 грн (а.с.8-17). Отже,\~TOB\~«ФК «Еліт\~Фінанс» набуло\~статусу кредитора\~за кредитним\~договором від\~11.09.2017,\~укладеним між\~AT\~«Альфа-Банк»\~та відповідачем[PERSON] З Додатку №1-1 до Договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 58\~926,26 грн. (а.с.13-15). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №630734201 від 11.09.2017 заборгованість [PERSON] станом на 11.10.2021 становить 58\~926,26 грн., яка складається з: 52\~279,79 грн. - просрочене тіло кредиту; 5\~250,57 грн. - відсотки за користування кредитом; 1\~395, 90 грн. - овердрафт (несанкціонована заборгованість) (а.с.25). Зобов`язання виникають з підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 Цивільного кодексу України\~(надалі\~ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.\~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.\~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За положеннями ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.\~Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.\~Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.\~Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.\~Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.\~Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.\~Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Аналіз статті 526 ЦК України свідчить про те, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Згідно з\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Статтею 1082 ЦК України\~визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. Відповідно до вимог ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за\~Договором про надання кредиту №630553950 від 11.09.2017 в добровільному порядку. У суду відсутні докази про те, що відповідач мала об`єктивні перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, проте фактично отримані та використані надані грошові кошти в добровільному порядку не повернула, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, не сплачувала кредит вчасно та у повному обсязі, доказів про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором позивачу або первісному кредитору матеріали справи не містять. Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за Договором про надання кредиту №630553950 від 11.09.2017, що становить 52\~279,79 грн. (тіло кредиту). З наданого рахунку позивача випливає, що заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно\~ст.625 ЦК України\~становить 5\~250, 57 грн. Отже, оскільки відповідач [PERSON] порушила зобов`язання, встановлені договором №630553950 від 11.09.2017, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим Договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми відсотків за користування кредитними коштами в такому розмірі, як розрахований позивачем, а саме: у розмірі 5\~250, 57 грн. Щодо стягнення заборгованості за овердрафтом (несанкціонованої заборгованості) у розмірі 1\~395, 90 грн., суд приходить до такого висновку. Закон України «Про споживче кредитування» містить доволі лаконічне визначення, що несанкціонованим овердрафтом є перевищення суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення. Стаття 1069 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) передбачає, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Статтею 63 ЗУ «Про платіжні послуги» визначено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту для зберігання коштів і виконання платіжних операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства. Стаття 1 ЗУ «Про платіжні послуги» визначає, що дата валютування - зазначена платником у платіжній інструкції дата, починаючи з якої кошти, що становлять суму платіжної операції і переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. Отже, кошти, переказані на рахунок клієнта банку, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а встановлення несанкціонованого овердрафту вже після зарахування за відповідним встановленим банком курсом валют є очевидно безпідставним. Правова позиція щодо необхідності належного доведення наявності технічної помилки та підстав для списання коштів з рахунку містяться у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 березня 2020 року у справі № 760/5112/15-ц. Правова позиція щодо того, що банк несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 296/3921/15-ц. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що у випадку якщо на рахунок клієнта банку в порядку ст.ст. 1066, 1068 ЦК України були зараховані кошти в іноземні валюті, що в розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1591-IX вважається закінченою платіжною операцією, та в подальшому таким клієнтом банку були проведені видаткові платіжні операції, які здійснюються баном виключно з дотриманням положень ч. 1 ст. 1072 ЦК України, ч. 3 ст. 46 Закону № 1591-IX, то банк не може самовільно списувати з рахунку клієнта кошти та встановлювати «несанкціонований овердрафт», навіть після виявлення «технічної помилки» чи наявності «курсової різниці», оскільки такі дії вчиняються з порушенням вимог ст. 1071 ЦК України, як наслідок таке списання грошових коштів з рахунку клієнта здійснюється без належної правової підстави та ймовірно всупереч умовам договору. У договорах публічної оферти (договір приєднання) банк пропонує наступне визначення: несанкціонований овердрафт - заборгованість клієнта перед банком, що не була обумовлена договором, не є прогнозованою в розмірі та за часом виникнення та яка виникає внаслідок здійснення клієнтом видаткових операцій з карткового рахунку на суму, що перевищує встановлений банком розмір платіжного ліміту. Так, можна зробити загальний висновок, що несанкціонований овердрафт має відповідати критеріям: наявність видаткової платіжної операції ініційованої клієнтом банку на суму, що більша ніж залишок власних коштів (кредитного ліміту) на картковому рахунку; договором про банківський рахунок має бути передбачена можливість кредитування рахунка. Разом з цим, відповідно до статті 1071 ЦК України Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно частини першої статті 1072 ЦК України банк виконує платіжні інструкції відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом. Також, статтею 46 Закону України «Про платіжні послуги» (далі за текстом - Закон № 1591-IX) визначено порядок виконання платіжних операцій, зокрема, надавачі платіжних послуг виконують платіжні інструкції відповідно до черговості їх надходження (крім випадків, установлених законом) та виключно в межах залишку коштів на рахунку платника, крім випадків виконання платіжної операції за рахунок наданого платнику кредиту. З вищезазначеного можна зробити висновок, що клієнт банку не може проводити видаткові платіжні операції на суму понад залишок коштів на рахунку, оскільки це суперечить положенням частини першої статті 1072 ЦК України, частини третьої статті 46 Закону №1591-IX. Вищенаведені висновки кореспондуються з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладені в Постанові від 05.09.2019 у справі\~№ 524/6549/15-ц. До того ж, за пунктом 73 частини першої статті 1 Закону\~№ 1591-IX примусове списання (стягнення) - платіжна операція з рахунку платника, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановленого законом виконавчого документа у випадках, передбачених законодавством України, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, чи рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) у випадках, передбачених Податковим кодексом України. Тому, надумку суду, банк не може бути набувачем грошових коштів клієнта у зв`язку з виявленням технічної помилки, й не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, які є власністю останнього, поза межами договору між банком та клієнтом. Також, слід звернути увагу, що згідно п. 62 Постанови НБУ № 75 від 04.07.2018 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Статтею 63 ЗУ «Про платіжні послуги»\~визначено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту для зберігання коштів і виконання платіжних операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства. Стаття 1 ЗУ «Про платіжні послуги» визначає, що дата валютування - зазначена платником у платіжній інструкції дата, починаючи з якої кошти, що становлять суму платіжної операції і переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. Отже,\~кошти, переказані на рахунок клієнта банку, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а встановлення несанкціонованого овердрафту вже після зарахування за відповідним встановленим банком курсом валют є очевидно безпідставним. Правова позиція щодо необхідності належного доведення наявності технічної помилки та підстав для списання коштів з рахунку містяться у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 березня 2020 року у справі\~№ 760/5112/15-ц. Правова позиція щодо того, що банк несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року у справі\~№ 296/3921/15-ц. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що у випадку якщо на рахунок клієнта банку в порядку ст.ст. 1066, 1068 ЦК України були зараховані кошти в іноземні валюті, що в розумінні ч. 1 ст. 49 Закону\~№ 1591-IX вважається закінченою платіжною операцією, та в подальшому таким клієнтом банку були проведені видаткові платіжні операції, які здійснюються баном виключно з дотриманням положень ч. 1 ст. 1072 ЦК України, ч. 3 ст. 46 Закону\~№ 1591-IX, то банк не може самовільно списувати з рахунку клієнта кошти та встановлювати «несанкціонований овердрафт», навіть після виявлення «технічної помилки» чи наявності «курсової різниці», оскільки такі дії вчиняються з порушенням вимог ст. 1071 ЦК України, як наслідок таке списання грошових коштів з рахунку клієнта здійснюється без належної правової підстави та ймовірно всупереч умовам договору. До того ж, позивачем в позовній заяві не зазначено детальний розпис заборгованості [PERSON] за кредитним договором №630734201 від 11.09.2017 у розмірі 58\~926,26 грн., а з паспорту споживчого кредиту, який підписано відповідачем [PERSON] з огляду на його нечитабельну копію не можливо встановити, з чого саме складається розмір заборгованості за овердрафтом. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за овердрафтом у розмірі 1\~395,90 грн. не підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлена\~ст.257 ЦК України\~і становить три роки. За змістом ч.2\~ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року\~передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Судом встановлено, що що кредитний договір був укладений між АТ «Альфа Банк» та відповідачем [PERSON] 11.09.2017. Як вбачається з долученого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість [PERSON] почала утворюватися після 26.10.2020, останній платіж відповідачем здійснено 28.09.2020 у розмірі 3500 грн. (а.с.19) Водночас, 02.04.2020 набув чинності\~Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві положения» ЦК України\~доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~ 257,\~ 258,\~ 362,\~ 559, \~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до п. 19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви у квітні 2024 року такий строк зупинений вищевказаними нормами законодавства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до вимог позивача строку позовної давності. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статті 59\~Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Пунктом 3.2\~Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~(у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положеньстатті 59 Конституції України(справа про право на правову допомогу)передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141\~ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 статті 141 ЦПК Українивизначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial