Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.07.2024 звернулася до суду з вказаним позовом. У позовній заяві вказано, що позивач та відповідач мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що на момент народження дитини вона з відповідачем не перебувала у зареєстрованому шлюбі, однак відповідач визнавав [PERSON] як свого сина у перші роки після народження дитини, брав участь у його вихованні та матеріальному утриманні. [PERSON] вказує, що протягом останніх років відповідач припинив брати участь в матеріальному утриманні сина, не виховував його і взагалі не спілкувався з дитиною. Позивач стверджує, що відповідач батьківські обов`язки не виконує. Позивач зазначає, що у 2018 році вона звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON] , після чого 12.12.2018 було видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві вказано, що відповідач аліменти на утримання сина не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку ним було погашено, але надалі, починаючи з 2021 року відповідач аліменти не сплачує, дитина перебуває на повному матеріальному утриманні позивача, батько дитини у вихованні та утриманні сина участі не приймає. [PERSON] стверджує, що всі питання облаштування життя дитини, а саме: догляд за сином, профілактичні медичні огляди, лікування дитини у разі потреби, організація життя сина, піклування за його духовний розвиток, тощо, ввесь час вирішує позивач одна. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на користь матері дитини [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення сином повноліття в твердій грошовій сумі 3600,00 грн. на місяць, але не менше 50% від прожиткового мінімуму. Ухвалою суду від 04.07.2024 було відкрито загальне позовне провадження у справі. У судовому засіданні 29.10.2024 представник позивача уточнив позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача аліментів та просив змінити спосіб стягнення аліментів, Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] згідно судового наказу, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області 12.12.2018 (справа № 543/751/18), в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 3600 грн. на місяць, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні 15.11.2024 представник позивача позов підтримав у повному обсязі, у своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву щодо позову не подав. Представники Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області у судовому засіданні просили позов задовольнити. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 9). Дитина проживає разом з позивачем, матір`ю дитини, відповідач зареєстрований за іншою адресою (а.с. 15, 26). З відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Примусове стягнення аліменті з відповідача здійснюється в рамках виконавчого провадження № 58316741, відкритого 07.02.2019 (а.с. 12). У довідці, яки видана виконавчим комітетом Оржицької селищної ради 17.05.2021 вказано, що [PERSON] , [INFO] перебуває на повному утриманні [PERSON] (а.с. 13). Згідно довідки Кременчуцької гімназії № 3 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка була видана [PERSON] 27.10.2021, батько [PERSON] , учня Кременчуцької гімназії № 3, [PERSON] участі у вихованні свого сина не бере, навчанням не цікавиться, батьківських зборів протягом 2021-2022 навчального року не відвідував (а.с. 14). У декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, законним представником [PERSON] , [INFO] вказана [PERSON] (а.с. 16). Згідно повідомлення Онуфріївської селищної ради сім`я [PERSON] на обліку під соціальним супроводом не перебувала (а.с. 47). У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської областівказано на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.83-85) Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). На переконання суду відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про її бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідач хоча б один раз звернувся до уповноважених органів держави для сприяння йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть за час розгляду справи в суді він таких дій не вчинив. Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька зі своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. В ситуації, що склалась суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує також те, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від участі у вихованні дитини. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дитини зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України він буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що необхідно змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно судового наказу, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області 12.12.2018 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на стячгнення аліментів в твердій грошовій сумі 3600,00 грн. на місяць, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Така зміна способу стягнення аліментів буде повною мірою відповідати інтересам дитини. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved