Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

21 серпня 2024 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Ухвалою судді від 10 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 19). В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що 06 вересня 2003 року між нею та [PERSON] укладено шлюб у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис №713. Від спільного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . 09 червня 2016 року Жовтневим районним судом у м. Запоріжжя було винесено рішення по справі №331/3510/16-ц про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття. Але на\~даний час\~син навчається\~на 3\~курсі Національного\~Технічного Університету «Дніпровська політехніка» на Електротехнічному факультеті за денною формою навчання. Участь у зазначеному навчанні потребує додаткових витрат на дорогу, обіди, тощо. Син сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка не в змозі самостійно його утримувати, у зв`язку з цим з сином опинилися у скрутному матеріальному становищі та потребують матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач є працездатним, проходить службу в Збройних силах України і отримує відповідну винагороду, отже, відповідач має можливість надавати допомогу на утримання їх сина. На підставі вищевикладеного, просить суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 19 серпня 2024 року і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років (а.с. 1 2). Позивачка надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Справу просила розглянути без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. 21). Відповідач надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Справу просив розглянути без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. 22). З урахуванням заяв сторін, судове засідання відповідно до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України відбувалось за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін в сукупності, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що 06 вересня 2003 року між позивачкою (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] укладено шлюб у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис №713, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 06 вересня 2003 року (а.с. 4). [INFO] народився [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 квітня 2007 року, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 201 (а.с. 3). 09 червня 2016 року Жовтневим районним судом у м. Запоріжжя було винесено рішення по справі №331/3510/16-ц про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5 - 6). [PERSON] є\~повнолітнім і\~навчається на\~3\~курсі Національного\~Технічного Університету «Дніпровська політехніка»\~на Електротехнічному\~факультеті за\~денною формою\~навчання,\~що підтверджується\~довідкою Національного\~Технічного Університету «Дніпровська політехніка» від 09 травня 2024 року (а.с. 7). Відповідно до військового посвідчення серії [NUMBER] від 19 лютого 2019 року, відповідач [PERSON] є учасником бойових дій (а.с. 11). Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо урегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст.\~78\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1\~ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно з ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 3\~ст. 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1\~ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.\~199\~СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 СК України\~визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка доходу батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач заявлені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення судом (а.с. 22). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обґрунтованість позовної заяви [PERSON] та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідач позовні вимоги визнав одразу в першому судовому засіданні. Так,\~враховуючи вищевикладене,\~вирішуючи питання\~щодо розподілу\~судових витрат,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~з огляду\~на те,\~що позивач\~при пред`явленні\~позову був\~звільнений від\~сплати судового\~збору,\~то на\~підставі ст.\~2\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~суд вважає\~за можливе\~стягнути з\~відповідача на\~користь держави\~судові витрати\~по сплаті\~судового збору\~у розмірі\~605,60\~грн.\~(1211,20 грн. / 2 = 605,60 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: approved