Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова комнанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] , з посиланням на те, що 23 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 6992637 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов Кредитного договору [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 18000 гривень, зі сплатою стандартної процентної ставки 1,99 % на день, строком на 360 днів до 17.08.2024 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 18000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача№ [NUMBER] . Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. В подальшому відповідач будь-яких платежів за договором не здійснював. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК« Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту [INFO], зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на 13.09.2024 відповідач має заборгованість 72446,40 грн., з яких 18000,00 грн. - тіло кредиту,32954,40 грн. - нараховані проценти та нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів - 21492,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 72446,40 грн., з яких 18000,00 грн. - тіло кредиту,32954,40 грн. - нараховані проценти та нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів - 21492,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Представник відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у повному обсязі. Обґрунтовуючи тим, що відповідно до п.1.2. Договору № 27.05/24-Ф, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому - передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.Але з наданих документів неможливо встановити, що позивачу за договором факторингу перейшло право вимоги саме в тих розмірах, які він заявляє, оскільки Позивачем не надано Акту прийому - передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, підписаного та проставленого печаткою Сторонами Договору № 27.05/24-Ф.Крім того, позивачем не надано до суду доказів направлення письмового повідомлення відповідачу про відступлення права грошової вимоги, що свідчить на відсутність з боку позивача вчинення вказаних законом або договором обов`язків та на необізнаність відповідачки про заміну її кредитора у зобов`язанні.Представником позивача замість реєстру боржників (Додаток №1) надано в якості доказів до суду витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф, з якого вбачається, що відповідач є боржником за кредитним договором № 6992637. Сума заборгованості разом 50954 грн. 40 коп., який сформований позивачем, не містить підпису представників Клієнта та Фактора, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги щодо ймовірної заборгованості відповідача перед первісними кредиторами до позивача та такий документ як витяг з реєстру боржників не передбачений договором факторингу.Розрахунок заборгованості, як доказ наявності заборгованості, сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості за цими договорами, оскільки не є первинним документом, а отже не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами, на що вказує ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Позивач набуло право вимоги на стягнення з відповідача нарахованих відсотків за 60 календарних днів за період з 27.05.2024 по 25.07.2024 в межах строку договору у розмірі 21492 грн., позивачем не надано, як і не доведено законність нарахувань позивачем таких відсотків. У разі задоволення позовних вимог, представник відповідача вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, за відсутності відомостей про витрачений ним час на надання таких послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Також у зв`язку з розглядом даної справи та захисту відповідачем своїх прав у справі, останній планує понести витрати на правову допомогу у орієнтованому розмірі 7 000,00 грн., докази понесення яких будуть надані протягом 5-ти днів з моменту прийняття рішення на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України, оскільки складання акту про прийняття робіт між сторонами можливе після ухвалення рішення судом по суті спору. 05 листопада 2024 року представник позивача через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив із зазначенням, що з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства з наступних підстав. На підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна», позивачем надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «А2139», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». 13 листопада 2024 року представник відповідача - адвокат Караканова Т.В. через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення,із зазначенням, що представником позивача до суду було подано відповідь на відзив від 05.11.2024 року до якої було долучено публічну пропозицію на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, затвердженої наказом № 87 ОД Директора ТОВ «Авентус України» від 20.01.2022 року та розрахунок заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Фінтранст України» за договором № 6992637 про надання споживчого кредиту від 23.08.2023 року за 60 календарних днів. Але, представником позивача разом з відповіддю на відзив не було подано ні клопотання про долучення доказів, які не були надані разом з позовом, ні клопотання про поновлення строку на подання нових доказів. Тому відсутні підстави для прийняття до розгляду вищевказаних доказів, долучених представником позивача до відповіді на відзив в результаті чого заперечує щодо прийняття до розгляду долучених до відповіді на відзив доказів, оскільки вказані документи, подані позивачем з порушенням вимог чинного законодавства без надання інформації щодо неможливості подання доказів з об`єктивних причин у встановлений законом строк. Крім того, з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, з абз. 2 п. 1.1. Договору Факторингу перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку 3 1 та є невід`ємною частиною Договору. З додатку № 1 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року вбачається, що Клієнт відступив Факторові право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] (порядковий номер 9208) на загальну суму 50954,40 грн., з них: сума заборгованості за основною сумою боргу - 18 000 грн., сума заборгованості за відсотками - 32954,40 грн. Тобто, станом на 27 травня 2024 року до позивача перейшло право вимоги на загальну суму 50954,40 грн. Отже, нарахування позивачем відсотків за період з 27.05.2024-25.07.2024 р.р., суперечить укладеному договору факторингу від 27.05.2024 року. Ухвалою Павлоградськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.10.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» Столітній М.М. у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях та просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача - адвоката Караканової Т.В., суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що23 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6992637 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 18000,00 гривень (п.1.3. Кредитного договору). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус України», затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А2139. Строк кредиту за вказаним договором - 360 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживання та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору. Тип процентної ставки фіксована (п. 1.5 Кредитного договору). Мета отримання кредиту - споживчі потреби (п. 1.6 Кредитного договору). Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору знижена процентна ставка 0,995% % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу до 22.09.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Згідно з п.3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».. Згідно з п.1.8. договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 146952,00 грн. , за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 141579,00 грн. Разом з позовною заявою представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подано досуду клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просить: витребувати у АТ «ОТП БАНК» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів 23.08.2023 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «ОТП БАНК»,у сумі 18000 грн. від ТОВ «Авентус України». Вказане клопотання представником позивача [PERSON] обґрунтоване тим, що інформація щодо підтвердження належності вказаної банківської карти та перерахування кредитних коштів відповідачу первісним кредитором має ключове значення у доказуванні по даній справі та безпосередньо стосується предмету спору, оскільки встановлення факту перерахування коштів підтверджує і сам факт укладення договору. Крім того, 30.07.2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до АТ «ОТП БАНКА» з адвокатським запитом щодо надання інформації стосовно [PERSON] . В свою чергу АТ «ОТП БАНКА» надало відповідь за вих. № 68-3-23-23/29715-ІТ від 12.08.2024 року згідно якої вбачається, що власником запитуваної інформації, яка містить банківську таємницю, є [PERSON] , розкриття Банком такої інформації можливо виключно на підставі письмового запиту або з письмового дозволу [PERSON] або за рішенням суду. Представник відповідача - адвокат Караканова Т.В. в судовому засіданні заперечила проти задоволення вказаного клопотання, зазначивши, що ТОВ «Авентус України» зобов`язанні були передати позивачу документи, які підтверджують факт перерахування коштів у сумі 18000,00 грн. відповідачу, які повинні бути оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розглянувши клопотання представника позивача про витребування доказів, суд прийшов до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Отже, первісний кредитор повинен передати позивачу документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення в тому числі документи, які підтверджують перерахування коштів 23.08.2024 року на картку [PERSON] у сумі 18000,00 грн. від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», оформленими належним чином. Крім того зміст клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 84 ЦПК України. У клопотанні не зазначені заходи, яких представник позивач [PERSON] вжив для отримання цього доказу самостійно у первісного кредитора, не додано докази вжиття таких заходів, та причини неможливості самостійного отримання цього доказу у первісного кредитора. Таким чином, клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів не відповідає вимогам ст. 84 ЦПК України, тому дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст клопотання, приймаючи до уваги, що представник позивача [PERSON] не вживав заходів для самостійного отримання доказів у первісного кредитора, суд вважає, що клопотання про витребування доказів задоволенню не підлягає. Також, до позовної заяви представником позивача до суду було подано відповідь на відзив. до якої було долучено публічну пропозицію на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів, розрахунок заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст України» за договором № 6992637 про надання споживчого кредиту від 23.08.2023 року за 60 календарних днів (27.07.2024-25.07.2024). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Караканова Т.В., заперечуючи щодо прийняття до розгляду долучених до відповіді на відзив доказів, зазначила, що вказані документи, подані позивачем з порушенням вимог чинного законодавства без надання інформації щодо неможливості подання доказів з об`єктивних причин у встановлений законом строк, При вирішенні питання щодо можливості прийняття зазначених документів як додаткових доказів, проти прийняття яких заперечує представник відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зобов`язаний додати до позовної заяви. Також за змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Виходячи з положень ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Аналізуючи наведене, суд враховує, що представником позивача разом з відповіддю на відзив не було подано ні клопотання про долучення доказів, які не були надані разом з позовом, ні клопотання про поновлення строку на подання нових доказів. Тому відсутні підстави для прийняття до розгляду вищевказаних доказів, долучених представником позивача до відповіді на відзив. Аналогічного висновку дійшов Київський апеляційний суд по справі № 378/973/23 від 16 травня 2024 року, зазначивши «колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для прийняття до уваги наданої позивачем виписки з рахунків, оформлених на ім`я [PERSON] , поданої з пропуском, встановленого ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, строку, без обґрунтування неможливості подання таких доказів разом з позовною заявою з причин, що об`єктивно не залежали від нього». Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом та не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» законодавець закріпив, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Згідно п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п.п.12,13 ч.1 ст.1 Закону України «Про довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Вищезазначений кредитний договір № 6992637 від 23 серпня 2023 року підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників , який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта до Фактора прававимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, у Цивільному Кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). До матеріалів справи позивачем додано витяг з реєстру боржників від 27.05.2024 року договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року, згідно клієнт відступає факторові права вимоги заборгованостей до боржників - позичальників клієнту на умовах передбачених договором факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 року згідно наступного реєстру боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників (додаток №1 до Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року у вказаному реєстрі [PERSON] під № 9208 значиться як боржник за договором № 6992637 сума заборгованості за яким -50954,40 грн., з яких: 18000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 32954,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно п.1.1. договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року, як вище зазначалося, Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта до Фактора прававимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд приходить до висновку, що витяг з реєстру не підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників, оскільки відповідно до умов договору перехід від клієнта та фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, який позивачем не був наданий. Крім того витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року не підписаний та не проставлена печатка ані Клієнтом договору факторингу, ані Фактором Таким чином, у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісних кредиторів до позивача. Відповідно до наданої позивачем картки обліку договору (розрахунок заборгованості) за договором № 6992637 від 23.08.2023 заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 26.05.2024 становить 50954,40 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 18000,00 грн., заборгованість по відсоткам -32954,40 грн. Згідно ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд доходить до висновку, що лист ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» за вих. № 20240612-2а від 12.06.2024 , яким повідомляється, що 23.08.2023 року о 16.54 на суму 18000,00 грн. зараховано на карту, маска картки [NUMBER] не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів саме відповідачу [PERSON] . Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, Позивач має довести надання позичальникові, тобто Відповідачу грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Так,Верховний Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 25травня 2021року у справі N554/4300/16-ц дійшов висновку,що "належнимидоказами,які підтверджуютьнаявність заборгованостіза укладенимкредитним договоромта їїрозмір єпервинні документи,оформлені відповіднодо статті9Закону України"Пробухгалтерський облікта фінансовузвітність". Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі." Аналогічна правова позиція стосовно первинних документів застосована і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року по справі N 161/16891/15-ц та в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі N 364/737/17. Отже, позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення перерахування коштів та розміру заборгованості виключно первинними документами. Аналогічних висновків дійшов й Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29.01.2020 року у справі N 755/18920/18. З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Авентус Україна» умов кредитного договору № 6992637 від 23.08.2023 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок саме відповідача. Відтак, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача у кредитному договорі № 6992637 від 23.08.2023 відсутня. Також, зазначений розрахунок заборгованості суд також не може покласти в основу рішення у справі, оскільки не є первинним документом, а отже не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами, на що вказує ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. Даний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідачки, що визначення суми кредиту в договорі не свідчить про отримання позики, а також що позивачем у даній справі не доведено належними й допустимими доказами отримання відповідачкою коштів за договором № 6992637 від 23 серпня 2023 року. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відтак, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, враховуючи, що позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача, оскільки, долучені до позовної заяви докази, не підтверджують факту переходу права вимоги за кредитним договором, не надано доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Авентус Україна» умов кредитного договору № 6992637 від 23.08.2023 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок саме відповідача, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, відносяться на його рахунок.

Outcome: dismissed