Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2021 року розмір аліментів, що стягується за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2013 року змінено та ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2022 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2021 року скасовано частково та постановлено стягувати з [PERSON] на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти щомісяця в розмірі 1400 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 02.08.2023 року між Національним університетом «Одеська морська академія» в особі Відокремленого структурного підрозділу Дунайський фаховий коледж Національного університету «Одеська морська академія» (далі - ВСП ДКФ НУОМА) державної форми власності та вступником [PERSON] та його законним представником [PERSON] укладено договір № 170-23/МН про надання освітніх послуг. 02.08.2023 року між Національним університетом «Одеська морська академія» в особі Відокремленого структурного підрозділу Дунайський фаховий коледж ВСП ДКФ Національного університету «Одеська морська академія» (далі - НУОМА) державної форми власності та замовником освітньої послуги [PERSON] для здобувача фахової передвищої освіти [PERSON] укладено договір № 210 про надання освітніх послуг для підготовки фахівців, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання, виходячи із 10 місяців навчання у навчальному році (курсі) і 5 місяців навчання у семестрі, з рівномірним помісячним розподілом і становить 16900 грн. Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: за 1-й курс 16900 грн, за 2-й курс 16900 грн, за 3-й курс 16900 грн. Відповідно до довідки ВСП ДКФ НУОМА від 06.09.2023 року, яка видана [PERSON] , [INFO] , він є курсантом 1 курсу освітньо-професійної програми «Менеджмент в галузі морського та річкового транспорту», Спеціальності 073 «Менеджмент» денної форми навчання НУОМА з 01.09.2023 року (наказ про зарахування від 28.07.2023 № 12). Навчання за кошти фізичних, юридичних осіб, стипендію не отримує. Згідно квитанції до платіжної інструкції від 10.08.2023 року № 119 позивачкою сплачено за 1-1 курс навчання 16900 грн. Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордера від 28.07.2023 року № 109 позивачкою сплачено за форму 10850 грн. Загальна вартість сплачених за навчання коштів становить 27750 грн. Таким чином, витрати на дитину, пов`язані з її навчанням, є додатковими витратами, оскільки не покриваються аліментами на її утримання, визначеними постановою Одеського апеляційного суду Одеської області від 11.04.2022 року. Відповідач до теперішнього часу працює моряком на судах закордонного плавання, крім того, отримує пенсію за віком. Враховуючи рівний обов`язок батьків нести додаткові витрати на дитину, позивачка вважає, що з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати на дитину у розмірі 13875 (27750/2) грн. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.06.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи, уточненні позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Представник [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву від 11.09.2024 року, а саме, що позивачка не узгоджувала з [PERSON] питання обрання закладу для навчання сина, а також, не доводила до нього інформацію, яка б підтверджувала необхідність навчання саме на платній основі та неможливості отримання аналогічного навчання з аналогічними умовами у навчальному закладі на безоплатній основі. Ніхто не питав про фінансову спроможність відповідача оплачувати навчання сина. Отже, навчальний заклад був обраний позивачкою самостійно, без будь-яких узгоджень з відповідачем та без урахування його фінансової спроможності. У відповідача немає можливості сплачувати вартість навчання, оскільки єдиним джерелом його доходів є пенсія у розмірі 2520 грн. З вказаної суми він сплачує аліменти у розмірі 1537 грн., з врахуванням індексації присудженої суми аліментів. Тобто, на життя йому залишається 983 грн., що практично у два рази менше, ніж він сплачує коштів на утримання дитини. Також вказав, що в нього немає інших джерел доходів, автотранспорту та нерухомого майна. Відповідач в судовому засіданні вказав, що він хворіє, він пенсіонер, не має інших джерел доходів, позивачка кожного року звертається до суду про стягнення з нього коштів, у зв`язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За змістом вказаної норми, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю, що є обставинами, які відповідачем не оспорюється, та підтверджується рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2023 року. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2021 року вирішено змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2013 року, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2022 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2021 року скасовано, в частині зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з цим, прийнято в цій частині постанову, якою абзац третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції: «Стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти щомісяця в розмірі 1400 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття». В решті рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2021 року залишено без змін. Відповідно до договору № 170-23/МН від 02.08.2023 року, укладеного між Національним університетом «Одеська морська академія» в особі Відокремленого структурного підрозділу Дунайський фаховий коледж Національного університету «Одеська морська академія» (далі - ВСП ДКФ НУОМА) державної форми власності та вступником [PERSON] та його законним представником [PERSON] , [PERSON] зараховано на навчання на 1 курс Національного університету «Одеська морська академія» в особі ВСП ДКФ НУОМА для здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра. Згідно пункту 3.1 Фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб. Також 02.08.2023 року між Національним університетом «Одеська морська академія» в особі Відокремленого структурного підрозділу Дунайський фаховий коледж ВСП ДКФ Національного університету «Одеська морська академія» (далі - НУОМА) державної форми власності та замовником освітньої послуги [PERSON] для здобувача фахової передвищої освіти [PERSON] укладено договір № 210 (далі - Договір 2). Згідно пункту 1.1 Договору 2 предметом цього договору є фінансові зобов`язання Замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу ВСП ДКФ НУОМА. Згідно пункту 3.1 Договору 2 загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання, виходячи із 10 місяців навчання у навчальному році (курсі) і 5 місяців навчання у семестрі, з рівномірним помісячним розподілом і становить 16900 грн. Згідно пункту 3.1.1 Договору 2 вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: за 1-й курс 16900 грн, за 2-й курс 16900 грн, за 3-й курс 16900 грн. Відповідно до довідки ВСП ДКФ НУОМА від 06.09.2023 року, яка видана [PERSON] , [INFO] , він є курсантом 1 курсу освітньо-професійної програми «Менеджмент в галузі морського та річкового транспорту», Спеціальності 073 «Менеджмент» денної форми навчання НУОМА з 01.09.2023 року (наказ про зарахування від 28.07.2023 № 12). Згідно квитанції до платіжної інструкції від 10.08.2023 року № 119 позивачкою сплачено ВСП ДКФ НУОМА за 1-1 курс навчання, договір №170-23/МН [PERSON] , 16900 грн. Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордера від 28.07.2023 року № 109 [PERSON] сплачено ПП «Радченко» за форму 10850 грн. Отже, загальна вартість сплачених за навчання [PERSON] коштів становить 27750 грн. Відповідно до інформації №204380312 від 14.05.2024 року розмір пенсії [PERSON] становить 2520 грн. Згідно відповіді від 14.05.2024 року у [PERSON] відсутні транспортні засоби. Як вбачається з відповіді від 10.09.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у [PERSON] відсутнє нерухоме майно. Статтею 263 ЦПК України\~передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26.08.2020 року у справі N 336/1488/19, провадження N 61-19103св19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2019 року у справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19) погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо. Також позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б потребу платного навчання дитини у приватній школі-садочку «Перша ластівка» при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у приватній школі, в якій останній навчався. У постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19) Верховний Суд врахував, що позивачка посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини за кордоном за напрямом «Інформаційні технології, розробка веб- та мобільних застосунків» нею сплачено кошти за навчання, дорогу до Канади та інформаційні витрати. Проте, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Верховний Суд звернув увагу на те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина за кордоном. Навчальний заклад New Brunswik Communiti College, Moncton, Canadа вибрано позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем. У даній справі суд встановлює, що рішення про навчання сина в Національному університеті «Одеська морська академія» за контрактом не було узгоджене позивачкою з батьком дитини, не враховано його спроможність надавати додаткові витрати та його позицію з вказаного питання. При цьому позивачем також не було надано доказів на підтвердження матеріального стану відповідача, не заявлялись відповідні клопотання про витребування доказів на підтвердження матеріального стану відповідача. У зв`язку з зазначеним, враховуючи висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed