Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

У липні позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на завершення приватизації земельних ділянок, в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] в селі Нехвороща Володимирського (бувшого Володимир Волинського) району Волинської області, заповіту на належну йому земельну ділянку, загальною площею 0.80 гектарів, в тому числі земельну ділянку 0.60 гектарів, для ведення особистого підсобного господарства, 0.10 гектарів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0.10 гектарів сінокос, які згідно з рішенням сесії Хмелівківської сільської ради Володимир Волинського району Волинської області від 01 лютого 1994 року № 18/2, були безкоштовно передані для приватизації [PERSON] , він не залишив, а тому після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно. На даний час виникла необхідність оформити право власності на спадщину чоловіка [PERSON] , однак у Володимирській державній нотаріальній конторі Волинської області їй роз`яснили, що в оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані вище земельні ділянки, буде відмовлено так як [PERSON] розпочав процедуру приватизації вказаних вище земельних ділянок, однак до кінця її не завершив, в зв`язку із смертю, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду із зазначеним позовом. Окрім неї є ще спадкоємці за законом, це її діти та померлого чоловіка [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , однак останні у встановлений законом шестимісячний строк, з моменту смерті спадкодавця, відмовилися від вказаної вище спадщини, подавши заяви стосовно вказаного вище до Володимирської (бувшої Володимир Волинської) державної нотаріальної контори Волинської області, що підтверджується копіями заяв вказаних вище осіб, які додаються до мого позову. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на земельну ділянку, загальною площею 0.80 гектарів, в тому числі земельну ділянку, площею 0.60 гектарів, для ведення особистого підсобного господарства, земельну ділянку, площею 0,10 гектарів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, земельну ділянку, площею 0.10 гектарів сінокос, які згідно з рішенням сесії Хмелівківської сільської ради Володимир Волинського району Волинської області від 01 лютого 1994 року № 18/2, були безкоштовно передані для приватизації [PERSON] . У судове засідання позивачка на розгляд справи не з`явилась, надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та слухати справу у її відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, подали суду письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили суд слухати справу у її відсутності. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.247ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1268-1270ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно до вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що12.09.2022 року помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка після смерті [PERSON] уже успадкувала частину його майна, в порядку спадкування за законом, що стверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, копією Витягу з Державного реєстру речових прав та копією паспорта [PERSON] з відміткою щодо місця реєстрації і її проживання. Згідно Архівного витягу № 400/01.25 від 06.06.2024 року, з рішення сесії Хмелівківської сільської ради Володимир Волинського району Волинської області від 01 лютого 1994 року № 18/2, [PERSON] були безкоштовно передані для приватизації земельна ділянка 0.60 гектарів, для ведення особистого підсобного господарства, земельна ділянка 0.10 гектарів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, земельна ділянка 0.10 гектарів сінокос. За життя [PERSON] не завершив приватизацію вказаних земельних ділянок та не зареєстрував право власності на них. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що позивачка [PERSON] являлась дружиною [PERSON] і є спадкоємцем за законом. Судом встановлено, що крім позивачки по справі є ще спадкоємиці за законом, які є дітьми померлого [PERSON] та відповідачами по справі, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Проте останні відмовилась від прийняття частки у спадковому майні у встановленому законом порядку на користь позивачки, що підтверджується їх письмовими заявами, які знаходяться в матеріалах справи. Як вбачається з архівного витягу з рішення Хмелівської сільської Ради народних депутатів Володимир-Волинського району «Про хід приватизації земельних ділянок громадян на території сільської ради народних депутатів» від 01.02.1994 року№ 18/2, [PERSON] було переданодля приватизації земельну ділянку 0.60 гектарів, для ведення особистого підсобного господарства, 0.10 гектарів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0.10 гектарів сінокос. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодаємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Відповідно до чч. 1, 3 , 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На усне звернення позивачки, державним нотаріусом Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області Хомою Ю.М. надано відповідь 16.09.2024 року № 932/01-16, а саме позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за законом після смерті її чоловіка [PERSON] у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем у позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд, з урахуванням відсутності заперечень з боку відповідачів, дійшов висновку, що позивачка має право успадкувати майнові права спадкодавця як спадкоємець за законом, оскільки вона прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, інші спадкоємці першої черги за законом від прийняття спадщини відмовились у встановленому законом порядку, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, судом не встановлено.

Outcome: approved