Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Вовк І.І., приватний виконавець Шавлукова З.А., відповідно до якої просить визнати недійсним договір позики від 15.11.2019 року (посвідчений приватним нотаріусом Вовк І.І., зареєстровано в реєстрі за № 9842) сторонами в якому є [PERSON] та [PERSON] ; визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис виданий 26.11.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк Іриною Іванівною (зареєстровано в реєстрі за № 9986) щодо стягнення с [PERSON] на користь [PERSON] 1\~160\~000 (одного мільйону сто шістдесяти тисяч) гривень за договором позики від 15.11.2019 р. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.10.2019 року приватним виконавцем Хохловим К.К. було відкрито виконавче провадження № 60386571 для виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2009 року по справі № 2-3514/2009, яким було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 452\~820 гривень. Щоб уникнути примусового виконання Рішення боржник [PERSON] , через два дні після того, як дізналася про це виконавче провадження, уклала з [PERSON] договір позики від 15.11.2019 року на суму 1\~160\~000 грн. на строк три дні. 26.11.2019 року приватним нотаріусом Вовк І.І. було вчинено виконавчий напис на зазначеному договорі, з яким [PERSON] звернулася до приватного виконавця Шавлукової З.А., яка відкрила виконавче провадження, в якому [PERSON] створювала переваги одного кредитора [PERSON] перед іншим [PERSON] . Внаслідок таких дій, приватний виконавець Шавлукова З.А. передала [PERSON] в рахунок погашення боргу за договором позики автомобіль TOYOTA RAV4 державний номер [NUMBER] і 1/5 та 1/5 частини трикімнатної квартири загальною площею 68,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що зробило неможливим виконання зазначеного рішення про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] . Позивач вважає, що договір позики від 15.11.2019 року є фраудаторним правочином та підлягає визнанню недійсним. Ухвалою суду від 31.10.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Вовк І.І., приватний виконавець Шавлукова З.А., розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Електронним шляхом до суду подано письмову заяву представника позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відзивів на позовну заяву не подано. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та відповідачів на підставі наявних у ній доказів.\~ Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2009 року по справі № 2-3514/2009 було стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] 452\~820 гривень. На підставі виконавчого листа, виданого для виконання зазначеного рішення декілька разів ДВС відкривалося виконавче провадження, проте виконавчий лист повертався стягувачу [PERSON] у зв`язку із неможливістю виконання. 22.10.2019 року приватним виконавцем Хохловим К.К. було відкрито виконавче провадження № 60386571 з метою примусового виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2009 року по справі № 2-3514/2009, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.10.2019 р. Позивач зазначає, що Боржник [PERSON] шляхом подання до суду безпідставних заяв та скарг намагалася затягнути це виконавче провадження. 13.11.2019 року боржник [PERSON] на особистому прийомі у приватного виконавця Хохлова К.К. отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 60386571, на підтвердження чого написала власноруч письмову заяву, копія якої наявна в матеріалах справи. 15.11.2019 року приватним нотаріусом Вовк І.І. було нотаріально посвідчено договір позики, у якому зазначено, що [PERSON] позичила у [PERSON] 1\~160 000 гривень і повернути цю позику потрібно через три дні, до 20 год. 18.11.2019 року, копія договору позики наявна в матеріалах справи. Вже після укладення зазначеного договору позики, 15.01.2020 року боржник [PERSON] подала приватному виконавцю Хохлову К.К. письмові пояснення у виконавче провадження № 60386571з приводу її майнового стану. У зв`язку з неповерненням позики у зазначений триденний строк, 26.11.2019 року приватним нотаріусом Вовк І.І. на договорі позики від 15.11.2019 року був вчинений виконавчий напис нотаріуса про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1160000 гривень. 02.12.2019 року іншим приватним виконавцем Шавлуковою З.А. відкрито виконавче провадження № 60762646 з метою примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 26.11.2019 року, вчиненого на договорі позики від 15.11.2019 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1 160 000 гривень. Відповідно до змісту абзаців першого, третього пункту 7 розділу ІІІ, абзацу першого, п`ятого пункту 1, пункту 4 розділу V Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом 02.04.2012 року № 512/5, в редакції діючий на час спірних правовідносин і на теперішній час (далі Інструкція), виконавче провадження може бути передано від одного приватного виконавця іншому приватному виконавцю, який здійснює діяльність у виконавчому окрузі за місцем виконання рішення, у разі: припинення діяльності приватного виконавця; зупинення діяльності приватного виконавця; самовідводу приватного виконавця; за заявою стягувача до відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. Інших підстав для передачі виконавчого провадження від одного приватного виконавця іншому приватному виконавцю Законом України «Про виконавче провадження», та Інструкцією не передбачено. \~ \~ \~ \~Таким чином, якщо два різні приватні виконавці одночасно здійснюють виконавчі провадження щодо одного й того ж боржника та відсутні наведені у попередньому абзаці підстави, неможливо передати виконавче провадження від одного приватного виконавця іншому та неможливо об`єднати ці виконавчі провадження (на відміну від державної виконавчої служби). Кожен з двох приватних виконавців в межах свого виконавчого провадження одночасно, а також незалежно один від іншого, вчиняє дії для звернення стягнення на майно одного й того ж боржника. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» \~Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Примусова реалізація арештованого приватним виконавцем майна здійснюється Державним підприємством «СЕТАМ» у відповідності до «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. (далі Порядок). Таким чином, відповідно до положень Порядку з моменту внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронний аукціон на підставі заявки конкретного приватного виконавця, грошові кошти за реалізоване майно боржника можуть надійти лише на рахунок цього приватного виконавця і будуть спрямовані на погашення заборгованості у конкретному виконавчому провадженні. У постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 754/18852/21Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначив , що у фраудаторному оплатному договорі контрагентом боржника може бути інший його кредитор. Відповідно в такому разі фраудаторний договір вчиняється боржником для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди), а його контрагентом (іншим кредитором) - для створення переваг одного кредитора перед іншим, \~ \~ \~ \~З огляду на зазначене, за наявності виконавчого провадження з виконання судового рішення про стягнення боргу з боржника, укладення цим боржником договору позики, вчинення на цьому договорі виконавчого напису, звернення із цим виконавчим написом до «іншого» приватного виконавця для створення переваг одного кредитора перед іншим та як наслідок уникнення виконання судового рішення на користь іншого кредитора, є приватноправовим інструментарієм, який має ознаки фраудаторності. 18.11.2019 року у виконавчому провадженні № 60386571 приватний виконавець Хохлов К.К. виніс постанову про розшук майна боржника [PERSON] автомобіля TOYOTA RAV4 державний номер [NUMBER] , копія постанови наявна в матеріалах справи. 15.01.2020 року боржник [PERSON] у письмових поясненнях написаних власноруч повідомляє приватного виконавця: «Стосовно запитуваного Вами автомобіля TOYOTA RAV4 державний номер [NUMBER] , хочу пояснити, що мені не відомо його місцезнаходження, …». При цьому, у цей же день, 15.01.2020 року, [PERSON] доставляє зазначений автомобіль TOYOTA RAV4 до Державного підприємства «СЕТАМ» на вул. Виборзьку, 8, де зустрічається з приватним виконавцем Шавлуковою З.А., представником стягувача за Виконавчим написом нотаріуса Іванюк А.С. та о 15 годині 01 хвил. приватний виконавець Шавлукова З.А. у виконавчому провадженні № 60762646 складає постанову про опис і арешт майна зазначеного автомобіля TOYOTA RAV4 і передає цей автомобіль на зберігання керівнику Державного підприємства «СЕТАМ», і [PERSON] особисто розписується на цій постанові від 15.01.2020 року, копія наявна в матеріалах справи. Приватним виконавцем Шавлуковою З.А. автомобіль TOYOTA RAV4, власником якого на той момент була [PERSON] , був переданий на реалізацію шляхом проведення електронних торгів Державним підприємством "СЕТАМ". Позивач [PERSON] у позові зазначає, що за наведених обставин, він був вимушений подати до приватного виконавця Хохлова К.К., який вищевказаними діями [PERSON] був об`єктивно позбавлений можливості звернути стягнення на належний їйавтомобіль TOYOTARAV4, заяву про повернення виконавчого листа і потім подав його на виконання приватному виконавцю Шавлуковій З.А. За заявою стягувача [PERSON] приватним виконавцем Шавлуковою З.А. 23.03.2020 року було відкрито виконавче провадження № 61628683, яке було об`єднано у зведене виконавче провадження № 61628835 із виконавчим провадженням№ 60762646, стягувачем у якому за Виконавчим написом є [PERSON] . Треті електронні торги з реалізації автомобіля TOYOTA RAV4 не відбулися у зв`язку з ненадходженням цінової пропозиції від жодного учасника. Згідно частини 6 статті 61 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі не реалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. [PERSON] та [PERSON] є стягувачами однієї черги щодо [PERSON] у зведеному виконавчому провадженні № 61628835. Відповідно до частини 10 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» нереалізоване майно передається у порядку надходження виконавчих документів на виконання (в межах однієї черги). Постановою від 31.03.2020 року приватного виконавця [PERSON] легковий автомобіль TOYOTA RAV4, державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER] , що належить боржнику [PERSON] , був переданий стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 9986 від 26.11.2019 року, що видав приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. У подальшому в рамках зведеного виконавчого провадження № 61628835 приватним виконавцем Шавлуковою З.А. було арештоване, описане і передане на реалізацію майно боржника [PERSON] : 1/5 та 1/5 частини трикімнатної квартири загальною площею 68,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , копія Постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника наявна в матеріалах справи. \~ \~ \~ \~Перші електронні торги 01 серпня 2023 року з реалізації зазначеної частки квартири не відбулися. 22 серпня 2023 року не відбулися другі електронні торги з реалізації зазначеної частки квартири. Згідно протоколу проведення електронних торгів № 595130 від 12.09.2023, проведених Державним підприємством «СЕТАМ», за лотом № 534475, не відбулись треті торги з реалізації об`єкту нерухомого майна: 1/5 та 1/5 частини трикімнатної квартири загальною площею 68,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] 15.09.2023 р. до приватного виконавця Шавлукової З.А. надійшла заява стягувача [PERSON] вх. № 3218, у якій стягувач [PERSON] виявила бажання залишити за собою нереалізоване на третіх торгах майно - 1/5 та 1/5 частини трикімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS] , у рахунок погашення боргу [PERSON] за договором позики. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. (ВС КЦС, справа № 217/13995/21 від 08.03.2023 р.) \~ \~ \~ \~Договір позики від 15.11.2019 року має ставитися під сумнів у частині його добросовісності, оскільки був вчинений боржником [PERSON] у період примусового виконання приватним виконавцем Хохловим К.К. рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] і у подальшому це призвело до неможливості звернення стягнення на майно боржника [PERSON] у цьому виконавчому провадженні № 60386571 з метою погашення заборгованості стягувачу, тобто призвело до неплатоспроможності боржника [PERSON] . У постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначив, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). В контексті наведених вище по тексту правових висновків Верховного Суду, вирішуючи питання щодо фраудаторності договору позики від 15.11.2019 року, а також вчиненого 26.11.2019 року приватним нотаріусом Вовк І.І. виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1 160 000 гривень,\~суд,\~серед іншого,враховує наступні фактичні обставини, які були встановлені судом під час розгляду справи. 13.11.2019 року Боржник [PERSON] отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження дізналася, що приватним виконавцем Хохловим К.К. здійснюється виконавче провадження № 60386571 щодо стягнення з неї на користь [PERSON] за рішенням суду 452\~820 гривень. Вже через два дні після цього, 15.11.2019 року, [PERSON] разом з відповідачкою [PERSON] звертаються до приватного нотаріуса за нотаріальним посвідченням договору позики, за змістом якого [PERSON] позичила [PERSON] 1\~160\~000 грн., а [PERSON] зобов`язалася повернути цю позику вже через три дні. Тобто, через три дні, у разі неповернення позики, у [PERSON] з`являється право на отримання виконавчого напису нотаріуса, який є виконавчим документом відповідно до пункту 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження». Після появи зазначеного договору позики від 18.11.2019 року, боржник [PERSON] у письмових поясненнях з приводу її майнового стану повідомляє приватному виконавцю [PERSON] , що вона не отримує грошових коштів від третіх осіб. Тобто [PERSON] фактично спростовує отримання позики від [PERSON] . У зв`язку з неповерненням позики у зазначений триденний строк, 26.11.2019 року приватним нотаріусом [PERSON] на договорі позики від 15.11.2019 року був вчинений виконавчий напис. При цьому, [PERSON] намагається затягнути виконавче провадження, яке здійснює приватний виконавець Хохлов К.К. Зокрема, божник [PERSON] складає договір № 1/19 від 10.11.2019 р. про переведення боргу з неї на іншу особу, без згоди і участі кредитора/стягувача [PERSON] , звертається до суду з заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні з неї на іншу особу. Між тим, [PERSON] , яка є стягувачем щодо [PERSON] за виконавчим написом нотаріуса, звертається до іншого приватного виконавця Шавлукової З.А., яка 02.12.2019 року відкриває виконавче провадження. Ще, 18.11.2019 року приватний виконавець Хохлов К.К. виніс постанову про розшук належного [PERSON] автомобіля TOYOTARAV4. 15.01.2020 року [PERSON] письмово повідомляє приватного виконавця Хохлова К.К., що їй невідомо місцезнаходження автомобіля TOYOTA RAV4, та в цей же день доставляє цей автомобіль до ДП «СЕТАМ», де разом із представником стягувача [PERSON] підписують постанову приватного виконавця Шавлукової З.А. про опис і арешт зазначеного автомобіля, яка передає автомобіль на зберігання керівнику ДП «СЕТАМ» для його подальшої реалізації з електронних торгів. Після не реалізації автомобіля TOYOTA RAV4 приватний виконавець Шавлукова З.А. передала його у власність стягувачу [PERSON] . Таким чином, [PERSON] створювала переваги одного кредитора [PERSON] перед іншим [PERSON] .. У подальшому, така ж сама процедура, у рамках цього ж виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису нотаріуса, була здійснена приватним виконавцем Шавлуковою З.А. щодо належних боржнику [PERSON] 2/5 частин трьокімнатної квартири, які стягувач [PERSON] виявила бажання залишити за собою в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що договір позики від 15.11.2019 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вовк І.І., сторонами в якому є [PERSON] та [PERSON] , є фраудаторним правочином. Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК). У постанові Великої Палати ВС від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника (фраудаторний правочин), на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом або послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника Договір позики від 15.11.2019 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вовк І.І., сторонами в якому є [PERSON] та [PERSON] , підлягає визнанню недійсним, , на підставі загальних засад цивільного законодавства (статті 3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК). З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено на правочині (договорі позики), який є фраудаторним правочином. Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного суду України від 05 червня 2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. \~ \~ \~ \~Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до ч.1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 147грн. 20коп, сплачений останнім при пред`явленні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved