Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 22 грудня 2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1322. Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у них з відповідачем не склалося через аморальний спосіб ведення життя відповідачем, а саме зловживання спиртними напоями та наркотичними засобами. Починаючи з 2019 року відповідач почала проживати з іншим чоловіком. Більше того, відповідно до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2022 року відповідач [PERSON] засуджена за вчинення крадіжки та їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років з встановленням іспитового строку один років. На теперішній час, остання перебуває під вартою внаслідок засудження до реальної міри покарання. Така поведінка матері мала негативний вплив на їхнього сина, якого залишила на другий рік в першому класі. Дитина знаходиться на його повному забезпеченні, разом з своїми батьками він займається вихованням та розвитком сина, він зростає в сімейному оточенні своїх рідних, в атмосфері любові і розуміння. Мати не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини. На підставі викладеного та з метою захисту інтересів свого малолітнього сина, просить суд позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] та визначення місця проживання дитини з батьком. Справу розглянуто згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності позивача, яка є сповіщеною належним чином про час та дату розгляду справи, подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, є сповіщеним про час та дату розгляду справи. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області - в судове засідання не з`явився, надав суду лист з проханням слухати справу у їх відсутність, підтримав висновки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з актовим записом про народження батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Починаючи з 2019 року сторони мешкають окремо та фактично, з того моменту, відповідач [PERSON] не бере участі у належному вихованні сина, до батьківських обов`язків ставиться безвідповідально, не дбає про його фізичний і моральний розвиток, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач засуджена до позбавлення волі на даний час перебуває в місцях позбавлення волі, тому вихованням та утриманням дитини займається позивач та батьки позивача, які є рідними бабусею та дідусем малолітнього [PERSON] . У висновку, наданому виконавчим комітетом Броварської міської ради Броварського району Київської області, зазначено, що [PERSON] до засудження вела аморальний спосіб життя, двічі позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Змінювати спосіб життя наміру не мала, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавилася його життям, не забезпечувала медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надавала дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляла інтересу до його внутрішнього світу, матеріально дитину не утримувала. На підставі викладеного, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Таким чином, відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вiдповiдно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 6 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, ґрунтуючись на рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Разом з тим, відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З урахуванням наведеного та інтересів неповнолітньої дитини, суд визнає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача та визначення місця проживання дитини разом з батьком обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки факт ухилення матері від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків щодо виховання дитини доведено вищевказаними доказами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved