Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - Гречан М.В. з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. З урахуванням позовної заяви в новій редакції, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 37 520,91 грн, інфляційні втрати у сумі 3920,20 грн та три проценти річних у сумі 1956,57 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] . Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що відповідачі упродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідач зобов`язана оплатити позивачу всі фактично спожиті нею послуги у повному обсязі. Відповідачі своєчасно з листопада 2016 року не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з листопада 2017 року не вносили плату за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого станом на 01.03.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 37520,91 грн, з яких 13 695,43 грн - за послугу з централізованого опалення; 23 825,48 грн - за послугу з постачання гарячої води. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 3920,20 грн та 3% річних у розмірі 1956,57 грн. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 12 травня 2022 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року закрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в частині позовних вимог до [PERSON] , у зв`язку зі смертю відповідача [PERSON] 14 червня 2022 на адресу суду надійшла позовна заява (нова редакція) ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в якій позивач просить залучити до розгляду справи співвідповідача - [PERSON] та стягнути солідарно суму заборгованості з [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року залучено до участі у справі співвідповідача - [PERSON] . 18 жовтня 2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що з червня 2021 року відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] та сплачує всі платежі за житлово-комунальні послуги. З 05 липня 2013 року у квартирі встановлені прилади обліку споживання холодної та гарячої води. З травня 2016 року користування послугами з постачання гарячої води припинено у зв`язку із встановленням у квартирі електричного водонагрівача. Заборгованість зі сплати за послугу з постачання гарячої води відсутня. На думку відповідача, заборгованість виникла у зв`язку з тим, що позивач продовжив нарахування з урахуванням середньої норми споживання гарячої води. Щодо виникнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, то з даного приводу відповідач зазначив що сплачував частково, з урахуванням скрутного матеріального становища. (а.с.129-130) 26 жовтня 2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та по суті доводів викладених у відзиві зазначає наступне. Так, відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не звільняє споживача від сплати за надані послуги. Щодо нарахування за нормою споживання на кількість зареєстрованих осіб, представник позивача зазначає, що з 2016 року ніхто із мешканців квартири не звертався до ТОВ «Євро-реконструкція» з відповідними документами. Стосовно проведеної повірки засобу обліку гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] у відповіді на відзив зазначається, що у 2017 році лічильник був знятий з обліку як такий що не пройшов повірку та з даного періоду кошти за надані послуги з гарячого водопостачання почали нараховуватися по нормі споживання з урахуванням наявної у позивача інформації про кількість зареєстрованих осіб у квартирі. (а.с. 159-165) Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з листопада 2011 року є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8-9). Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] з 04 липня 2006 року, що підтверджується копією паспорту [PERSON] (а.с.131-134). Отже, відповідачі є споживачем послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення. Частиною ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. За змістом ст. 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. (Постанова Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц). Внаслідок невиконання відповідачами своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у відповідачів виникла заборгованість за період з листопада 2016 року за отримані послуги з централізованого опалення у розмірі 13 695,43 грн та з листопада 2017 року за отримані послуги з постачання гарячої води в розмірі 23 825,48 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.92-93) та бухгалтерською довідкою (а.с.94-95). Як убачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] перебувала у спільній частковій власності [PERSON] (з 2011 року) та [PERSON] (з 1996 року). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 2-485 від 12 червня 2017 року (а.72) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 червня 2017 року № 89347859, відповідач [PERSON] стала одноособовим власником квартири [ADDRESS] у зв`язку із прийняттям у спадщину 1/2 частину зазначеної вище квартири, яка належала померлому [PERSON] (ас.71) Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Правила користування приміщеннями житлових будинків, затвердженні Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п.18 зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, тому враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов`язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, відтак, вказані вище особи несуть солідарні зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника). Згідно ч. 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України. Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі власника, адже така особа на рівні з власником користується усіма житлово-комунальними послугами. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен мас право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень i протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим. За наведених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та зазначає, що діюче законодавство надає кредитору право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» по суті, суд виходить із того, що у відповідачів [PERSON] та [PERSON] наявний солідарний обов`язок зі сплати заборгованості, яка виникла у зв`язку із споживанням послуг, наданих ТОВ «Євро-Реконструкція», в розмірі 37 520,91 грн, яка підлягає солідарному стягненню з них на користь позивача. Відповідачем [PERSON] до відзиву було долучено договір про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення за показниками квартирних приладів обліку споживання холодної та гарячої води від 05.07.2013 № 158 підписаний, з однієї сторони ЖРЕО-402 та з другої сторони, [PERSON] (а.с.136-137) Пунктом 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право виконавця комунальної послуги у разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги-отримувати інформацію від споживача про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача (зокрема довідка про осіб, проживаючих за вказаною адресою). Проте, договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» та мешканцями вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалась. Крім того, відповідачем [PERSON] також надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 31 січня 2022 року № ИИ-02203300122025 (а.с.138), на підставі якого останній стверджує, що нарахування заборгованості за середньою нормою споживання на одну зареєстровану людину спричинило виникнення заборгованості. У відповідності до частини 2 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності. Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 38 «Лічильники води», встановлено міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, та встановлено періодичність повірки 4 роки, відповідно до Наказу № 1747 від 13.10.2016 року, затвердженого Міністерством розвитку і торгівлі України «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями». Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами дотримувались міжповірочні інтервали приладів обліку, які встановлені в квартирі відповідачів, то відповідно стверджувати про некоректне нарахування суми заборгованості з боку позивача, підстав немає. Більше того, період виникнення заборгованості, про стягнення якої заявлено позивачем, визначений з листопада 2016 року по лютий 2021 року (включно). Натомість, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 31 січня 2022 року № ИИ-02203300122025 та договір повірки від 30 травня 2022 року (а.с.138-141) виходять за межі періоду виникнення заборгованості, а тому не можуть бути враховані як докази на спростування заборгованості. ТОВ «Євро-Реконструкція» щомісячно на адресу всіх споживачів направляє квитанції, в яких крім відомостей про надані послуги та нараховані за надані послуги кошти, зазначається кількість осіб, що проживають у квартирі, порядок нарахування коштів за гаряче водопостачання (по лічильнику чи по нормі споживання на кількість проживаючих осіб) існуючий розмір боргу, у разі його наявності, а також постійно повідомляється про те, що показання квартирних засобів обліку щомісяця мають зніматися споживачами та надаватися виконавцю послуг, із зазначенням номерів телефонів, електронних адрес та наявних сервісів, за допомогою яких здійснюється зв`язок з теплопостачальною організацією. У разі ненадання показань, нарахування виконуються за показаннями будинкового вузла обліку або нормами споживання. Згідно з п. 29 умов типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630 (постанова діяла на момент виникнення заборгованості), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк та повідомляти виконавця про осіб, строк тимчасового проживання яких у квартирі перевищив місяць, а також протягом місяця про зміни, що відбулися за умови проведення розрахунків за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання. Відповідачі із заявами щодо незгоди з приводу розміру нарахованих їм згідно направлених квитанцій коштів за надані послуги до позивача не звертались, а відповідно визнали факт спожитих ними послуг з урахуванням зроблених позивачем нарахувань. Доказів того, що відповідачі до моменту подання позовної заяви до суду звертались до позивача з повідомленням про перерахунок вартості наданих послуг на підставі індивідуальних показників засобу обліку чи про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб в квартирі, стороною відповідачів не надано. Отже відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», несвоєчасно та не в повному обсязі здійснюють платежі за житлово-комунальні послуги, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц). Згідно розрахунків заборгованості, за послуги з централізованого опалення позивачем нараховано по березень 2021 року 3% річних - 762,49 грн, інфляційні втрати - 1 637,16 грн (а.с.4-5, 92-93) та за послуги з гарячого водопостачання по березень 2021 року 3% річних - 1 194,08 грн, інфляційні втрати - 2 283,04 грн. (а.с.6-7, 94-95) За наведених обставин, з відповідачів на користь позивача також підлягають інфляційні втрати в розмірі 3 920,20 грн та 3% річних в розмірі 1 956,57 грн. З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В порядку ст. 141 ЦПК України, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору а розмірі по 1 135,00 грн з кожного відповідача.

Outcome: approved