Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що, починаючи з 2020 року сімейні стосунки між сторонами погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільні діти проживають з позивачем. Сторона позивача має намір визначити фактичне місце проживання молодшої малолітньої дитини [PERSON] разом з позивачем. Спору між сторонами щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини на даний час немає. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2024, постановленою за результатами розгляду клопотання позивача, позовну вимогу в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] залишено без розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак, подала заяву, в якій просить суд провести розгляд за її відсутності. Просить розірвати шлюб. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд дійшов таких висновків. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Верхненською сільською радою Турківського району Львівської області, 06 серпня 2005 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 10 від 06.08.2005. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові\~- [PERSON] , дружині - [PERSON] . За час перебування у шлюбі у сторін народилась двоє доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] відповідно. Як встановлено в ході судового розгляду справи, подружнє життя між сторонами не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, вони проживають окремо, шлюбних стосунків сторони між собою не підтримують та спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно з якою позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У ході розгляду справи сторонам надавався судом строк для примирення, однак, зазначені заходи не призвели до збереження шлюбу. Крім того, відповідно до ч. 2 ст.\~49\~ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд, відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного, врахувавши всі обставини справи в сукупності, повне визнання позову відповідачкою, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов переконання, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим позов слід задовольнити, а шлюб\~розірвати. Окрім цього, суд звертає увагу, що попри зазначення у мотивувальній частині позовної заяви про те, що у сторін немає спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, у прохальній частині позовної заяви [PERSON] просить визначити місце проживання старшої неповнолітньої доньки сторін [PERSON] разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, судом встановлено, що на момент подачі позовної заяви (27.06.2024) [PERSON] , виповнилося 17 років. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч. 2 ст. 6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Статтею 161 СК України передбачена можливість вирішення спору щодо визначення місця проживання тільки малолітньої дитини органом опіки та піклування або судом. Беручи до уваги те, що на момент подачі позову, [PERSON] була неповнолітня, а на момент вирішення позову, вона є вже повнолітньою особою, а отже самостійно може визначати своє місце проживання, як на момент пред`явлення позову, так і на момент його вирішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даної вимоги. Крім того, враховуючи визнання позову відповідачкою, відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % сплаченої ним при поданні позову суми судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, а також, згідно з ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідачки на користь позивача 605,60 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору, сплачену ним за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі наведеного,

Outcome: partial