Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

Стислий виклад правовідносин , позиція позивача та відповідача. 26 вересня 2024 року [PERSON] , звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення пені (неустойки) за несвоєчасно сплачені аліменти. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що від шлюбних відносин з відповідачем [INFO] народилась донька - [PERSON] . Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року по справі № 486/485/16-ц з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2000.00 гривень щомісячно, починаючи з 09 серпня 2017 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 травня 2019 року по справі № 501/2489/24 змінено прізвище нашої доньки з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідач на це дав письмову згоду. Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 березня 2019 року по справі № 501/17/19 встановлено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Визначений судом в 2017 році аліменти у розмірі 2000,00 гривень щомісячно було достатньо. Прожитковий мінімум для дітей в віці від 6 до 18 років Державою було встановлено в розмірі 1426,00 гривня на місяць. Але час минув та за сім років змінилось життя, виросла дитина та виросли її потреби. На сьогодні прожитковий мінімум для дітей в віці від 6 до 18 років Державою було встановлено в розмірі 3196,00 гривень на місяць. Матеріальний статок відповідача за цей час також змінився в кращу сторону. Він проживає за кордоном, працює, має нерухомість в Україні, тобто є достатньо забезпеченою людиною. Тому вважає, що сплата аліментів в розмірі 10000.00 гривень в місяць, що прирівнюється трьом прожитковим мінімумам для дитини відповідного віку, буде справедливою та достатньою сумою для утримання дитини та забезпечення її потреб. 27 листопада 2017 року на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 жовтня 2024 року по справі № 501/1595/17 державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 55245382, про що було повідомлено сторони виконавчого провадження позивача та відповідача. Відповідач свої обов`язки по сплаті аліментів виконував не добросовісно, чим створив велику заборгованість по виплаті аліментів, та поставив нашу малолітню доньку в скрутне матеріальне становище. Позивач вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) на несвоєчасно сплачені аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Позивачка вважає, що заборгованість по несвоєчасній виплаті аліментів виникла за виною поведінкою відповідача, який умисно ігнорує свій обов`язок по утриманню дітей, що надає їй право звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання малолітніх дітей. З лютого 2023 року до липня 2024 року заборгованість по оплаті аліментів складає 17427,47 гривень. Загальна кількість днів заборгованості (з 01 лютого 2023 року до 31 липня 2024 року) складає 547 днів. Загальна сума неустойки (пені) за цей період складає 26900,00 гривень (2023 рік 14260,00 грн. + 2024 рік 12640,00 гривень). Станом на 31 липня 2024 року загальна сума заборгованості по сплаті аліментів складає 26900.00 гривень. Таким чином, неустойка (пеня) по заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини складає 100% від суми заборгованості тобто 17427,47 гривень. В зв`язку з цим позивач звернулась до суду з даним позовом та просить змінити розмір аліментів на утримання дитини з 2000,00 гривень до 10000,00 гривень та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 17427,47 грн. Позиція учасників процесу. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позові вимоги підтримала та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиви проти позову не надав. Поважної причини неявки суду не повідомив, заяву про зміну місця проживання суду не надав. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Зважаючи на те, що сторони в судове засідання не з`явились, надавши про це відповідні заяви, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви,\~клопотання та\~інші процесуальні\~дії по\~справі Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 10 жовтня 2024 року позову заяву прийнято та відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позові вимоги підтримала та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиви проти позову не надав. Поважної причини неявки суду не повідомив, заяву про зміну місця проживання суду не надав. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Положеннями\~статті 174 Цивільного процесуального кодекс України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального\~кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду . Окрім того про розгляд справи відповідача було повідомлено за правилами ч. 12 ст. 128, ч. 2 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України. Відомостей передбачених ч. 1, 2 ст.\~131\~Цивільного процесуального\~кодексу України відповідачем суду не надано. Таким чином, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Враховуючи вищевикладене, суд розглядає справу в заочному проваджені за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши письмові докази у їх сукупності, приймає наступне рішення . Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що від шлюбних відносин [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , батьками якої зареєстровано [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року по цивільній справі № 486/485/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2000.00 гривень щомісячно, починаючи з 09 серпня 2017 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Рішення суду набуло законної сили та передано на виконання. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області від 20 серпня 2024 року ВП № 55245382 заборгованість зі сплати аліментів з [PERSON] станом на 31 липня 2024 року складає 17427,47 грн. З наданого позивачем розрахунку, виходячи з наступного: 2024 рік березень місяць, з якого нараховується заборгованість 142 дні (з 01 березня 2024 року по 20 липня 2024 рік) загальна кількість днів прострочення 3355,53 грн. заборгованість за попередній місяць 1% = 33,56 грн., пеня 4765,52 грн.; квітень місяць, з якого нараховується заборгованість 111 днів (з 01 квітня 2024 року по 20 липня 2024 рік) загальна кількість днів прострочення 3517,25 грн. заборгованість за попередній місяць 1% = 35,17 грн., пеня 3903,87 грн.; травень місяць, з якого нараховується заборгованість 81 день (з 01 травня 2024 року по 20 липня 2024 рік) загальна кількість днів прострочення 3517,25 грн. заборгованість за попередній місяць 1% = 37,17 грн., пеня 2848,77 грн.; червень місяць, з якого нараховується заборгованість 50 днів (з 01 червня 2024 року по 20 липня 2024 рік) загальна кількість днів прострочення 3517,25 грн. заборгованість за попередній місяць 1% = 35,17 грн., пеня 1758,50 грн., загальна сума неустойки(пені) за період з 01 березня 2024 року по 01 липня 2024 року складає 13276,66 грн. Позивач вказує на той факт ,що на час винесення рішення 2016 року прожитковий мінімум для дітей в віці від 6 до 18 років Державою було встановлено в розмірі 1426,00 гривня на місяць. На теперішній час сума прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку збільшена 3196,00 гривень на місяць. Відповідач моряк має постійну роботу та дохід, вона ФОП проте на теперішній час не працює 2000.00 грн. , не можуть забезпечити дитині належне утримання та забезпечити її потреби. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Щодо зміни розміру аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає. Згідно положень статей 15,\~16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст.\~51\~Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтями 183,\~184\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 1\~ст.\~192\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст.\~192\~Сімейного кодексу\~України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 Сімейного кодексу України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України) Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 Сімейного кодексу України). З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~Сімейного кодексу\~України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Позовні вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини. У будь-якому випадку, відповідно до ч.\~3\~ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Так, позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище оскільки протилежного останній не довів, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.\~192\~Сімейного кодексу\~України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року\~було внесено зміни до\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~та встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 7\~ст. 5 вказаного Закону, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Крім того,\~Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018\~було внесено зміни до ч. 2\~ст. 184 Сімейного кодексу України\~та викладено її у наступній редакції: Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Законом України «Про внесення змін до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця проводити індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 01 вересня 2020 року № 831-ІХ\~встановлено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Відповідно до ч. 4\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~у вказаній редакції Закону від 01 вересня 2020 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведена наявності обставин зміни її матеріального стану , інших обставин, які відповідно до\~ст. 192 Сімейного кодексу України\~є підставою для збільшення розміру аліментів. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо стягнення пені (неустойки) за несвоєчасно сплачені аліменти суд зазначає. Згідно з ч. 3 ст.\~12\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 Сімейного кодексу України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Положеннями ст.196\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи з аналізу норм глави 549\~Цивільного кодексу\~України неустойка (пеня) це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 Сімейного кодексу України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. У п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 Сімейного кодексу України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного суду від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, а саме у разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положення Цивільного кодексу\~України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Отже, з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.\~196\~Цивільного кодексу\~України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення. У Сімейному кодексу\~України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Таким чином, виходячи із змісту ст. 196 Сімейного кодексу України, суд відповідно до вимог ст.\~214\~Цивільного процесуального\~кодексу України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 Сімейного кодексу України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Звертаючись до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивач посилається на те, що відповідач, знаючи про обов`язок утримувати дитину, з 01 лютого 2023 року по 01 липня 2024 року не виконував належним чином рішення суду про стягнення аліментів і не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах. На підтвердження наявності заборгованості та її розміру позивач посилається на довідку від 20 серпня 2024 року, видану Чорноморським відділом державної виконавчої служби у Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно з якою станом на 31 липня 2024 року заборгованість по аліментам становить 17427,47 грн. та розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2023 року по 01 липня 2024 року. Відтак станом на 31 липня 2024 року у відповідача була наявна заборгованість із сплати аліментів у сумі 17427,47 грн. Дослідивши наведений розрахунок, суд вважає, що обчислений позивачем розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів відповідно до формули, наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц та визначений розмір пені у сумі 17427,47 грн., є правильним. Протилежного відповідачем суду не надано. Висновки суду. Враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши надані докази у їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судові витрати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодекс України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved