Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач звернулася у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що 17.03.2022 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб. Від даного шлюбу у [PERSON] та відповідача народилася одна дитина, дочка - [PERSON] , [INFO] . Відповідач зовсім самоусунулася від свого обов`язку щодо матеріального забезпечення сім`ї, і все це дуже негативно відобразилось на дитині. Також зазначає, що дитина [PERSON] , фактично проживає разом з позивачем [PERSON] , а також з бабусею і дідусем по батьківській лінії, однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, матір дитини вже протягом тривалого часу покинула свою дочку та зараз проживає окремо від них. Вона фактично більше часу знаходиться у роз`їздах чи за кордоном і взагалі не з`являється за місцем нашого проживання та не навідує свою дочку. Відповідач ніяким чином не піклується про дочку, не проявляє заінтересованість в її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний розвиток дитини, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідного для її нормального самоусвідомлення. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов. Відповідач у запропонований судом строк та порядку відзиву на позовну заяву до неї про позбавлення батьківських прав не подала. Водночас [PERSON] у письмових поясненнях які поступили на адресу суду зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Заяви та клопотання учасників справи. 02.09.2024 через канцелярію Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника виконавчого комітету - головного спеціаліста служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Т. Лобенко у зв`язку із територіальною віддаленістю та виробничою занятістю. 09.09.2024 через канцелярію Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Капець М.А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 12.09.2024 через канцелярію Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла заява від представника позивача - адвоката Капець М.А. про ознайомлення із висновком органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. 24.10.2024 через канцелярію Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшли письмові пояснення від відповідача [PERSON] в яких вона зазначає, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Одночасно просить розглянути справу у її відсутності. 20.11.2024 через канцелярію Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання від позивача про розгляд справи у її відсутності та представника, позов просить задовольнити, судові витрати залишити за нею. 20.11.2024 через канцелярію Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про розгляд справи у його відсутності, позов просить задовольнити. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 17.06.2024 вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано 10 днів для усунення недоліків. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 11.07.2024 вищевказану позовну заяву, після усунення недоліків, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 12.09.2024 о 09 год. 30 хв.. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.09.2024 відмовлено в клопотанні адвоката Капець М.А. про розгляд справи в режимі відеоконференції. Протокольною ухвалою від 11.10.2024 закрито підготовче засідання, а розгляд справи по суті призначено на 20.11.2024 о 09 год. 30 хв.. Судом також було задоволено заяви та клопотання усіх учасників цієї справи про розгляд справи за їх відсутності, та виходячи з положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати (продовжувати) судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача за пред`явленими позовними вимогами щодо позбавлення батьківських прав, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів. Як вбачається із наявних матеріалів справи, 17.03.2022 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб. Від даного шлюбу у [PERSON] та відповідача народилася одна дитина: дочка - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , фактично проживає разом з позивачем [PERSON] , а також з бабусею і дідусем по батьківській лінії, однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, судом встановлено, що матір дитини вже протягом тривалого часу покинула свою дочку та зараз проживає окремо від них. Вона фактично більше часу знаходиться у роз`їздах чи за кордоном і взагалі не з`являється за місцем нашого проживання та не навідує свою дочку. Відповідач ніяким чином не піклується про дочку, не проявляє заінтересованість в її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний розвиток дитини, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідного для її нормального самоусвідомлення. Також, варто відзначити, що виключно батько дитини дбає про стан здоров`я дитини. Адже із ним, як батьком дитини та сімейним лікарем було укладено декларацію. Відповідно до висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Норми права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Крім цього вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018 року, яка зводиться до такого. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Висновок суду за результатами розгляду справи. На підставі наведеного, оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх материнських обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогами майнового характеру, слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, та, з урахуванням відповідної позиції позивача з цього приводу, слід залишити за останньою, тобто покласти на неї. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved