Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 2014 року він перебував у близьких стосунках з [PERSON] 04 квітня 2015 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище. Проте останні разом не проживали та позивач знову став підтримувати стосунки з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі [PERSON] ( [PERSON] ) народила сина [PERSON] та сина [PERSON] , батьком яких був записаний відповідач. В 2017 році шлюб між відповідачем і [PERSON] був розірваний. 29.12.2018 зареєстрований шлюб між позивачем і третьою особою, остання змінила прізвище на [PERSON] . В січні 2023 року [PERSON] повідомила позивача, що він є біологічним батьком її дітей. Він на даний час повністю забезпечує та піклується про дітей, займається їх вихованням та розвитком. Просить визнати його батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . [INFO] та внести відповідні зміни в актові записи про народження дітей. Позивач у судове засідання не з`явився, направив заяву з проханням розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи без участі відповідача. Третя особа - [PERSON] та представник третьої особи - Криворізький відділ ДРАЦС в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Пояснень щодо позову від них не надійшло. Від представника третьої особи - Служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті радинадійшла заява про розгляд справи без їх участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. 26 березня 2024 року залучено в якості третьої особи у справі Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропет\-ровської області Південного міжрегіо\-нального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). За клопотанням позивача у справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 25.07.2024 провадження у справі поновлено. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. 04 квітня 2015 року укладено шлюб між [PERSON] і [PERSON] . Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] (а.с.12). [INFO] народився [PERSON] , актовий запис про народження №328 від 13.08.2015 (а.с.13). [INFO] народився [PERSON] , актовий запис про народження №234 від 07.09.2017 (а.с.14). Батьками дітей в свідоцтвах про народження вказані [PERSON] і [PERSON] . Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2017 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с.15,16). 29 грудня 2018 року укладено шлюб між [PERSON] і [PERSON] , прізвище останньої після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.17). Позивач надав нотаріально засвідчену заяву про визнання себе батьком вказаних вище малолітніх дітей (а.с.18). Згідно з результатами молекулярно-генетичного дослідження медико- генетичного центру "МАМА ПАПА" №41872-1 та №41872-2 від 01.03.2024, ймовірність батьківства [PERSON] щодо дітей - [PERSON] і [PERSON] становить 99,999999999994% (а.с.60, 61). Ухвала суду про призначення судово-генетичної молекулярної експертизи повернута без виконання у зв`язку з неявкою обох сторін на експертизу. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений також особою, яка вважає себе батьком дитини. Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст.ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed