Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа з позовною заявою ПАТ «СК «Уніка», яке звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних збитків та, в своїй позовній заяві зазначав, що 16 листопада 2017 року між ПРАТ «СК Уніка» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу марки «Мазда» н.з. [NUMBER] . 20 квітня 2018 року в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі -ДТП) за участю автомобіля марки «Шкода» н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Мазда» н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Оболонського районного суду м.Києва від 23 червня 2018 року ДТП сталося з вини водія [PERSON] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2021 року з [PERSON] на користь ПРАТ «Уніка» стягнуто відшкодування шкоди в розмірі 36436,57 грн. та судовий збір 2270,00 грн., а разом 38706,57 грн. 27 вересня 2022 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області виконано в примусовому порядку. З огляду на викладене, позивач вважає, що має право на отримання\~3% річних та інфляційних збитків за увесь час прострочення. За період з 11 червня 2018 року (дата в межах строків позовної давності) по 27 вересня 2022 року (дата виконання рішення суду) збитки від інфляції склали - 20895,04 грн. Також, за цей же період загальна сума 3% річних склала 4994,74 грн., а всього 25889,78 грн., які позивач просить стягнути на його користь. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 2684,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. В судове засідання представник позивача АТ «СК «Уніка» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в прохальній частині позовної заяви просив про розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник [PERSON] , сповіщені про час та дату розгляду справи, до зали суду не з`явились. У заяві про перегляд заочного рішення, ухваленого у даній справі 07.12.2023р., у подальшому скасованого ухвалою від 10.09.2024р. та призначеного до розгляду у судовому засіданні на 14.11.2024р., зазначив наступне. Дійсно, на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2021р. з [PERSON] на користь ПРАТ «Уніка» стягнуто відшкодування шкоди в розмірі 36\~436,57 грн. Після відчуження належного йому автомобілю, 24.09.2022р., [PERSON] перерахував на рахунок приватного виконавця Сидорчука А.А. кошти у розмірі 42\~306,20 грн. у виконавчому провадженні № 68714131, що підтверджується платіжною квитанцією. Вважає, що посилання позивача на період прострочення боргового зобов`язання з 11.06.2018р. по 27.06.2022р. є необгрунтованим, оскільки сума заборгованості на яку нараховуються інфляційні збитки та 3% річних була встановлена рішенням суду від 02.11.2021р. Відповідачем було виконано рішення суду негайно, після того як йому стало про це відомо, отже він вважає, що не пропустив строк виконання зобов`язань, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з нього збитків від інфляції та 3 % річних. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2021р. з [PERSON] на користь ПРАТ «Уніка» стягнуто відшкодування шкоди в розмірі 38706,57 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 03.12.2021р. і ніким не оскаржувалось. На підставі вищевказаного рішення, 03.02.2022 року було видано виконавчий лист №361/3487/21, приватним виконавцем Сидорчук А.А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2022 року. 27 вересня 2022 року рішення Броварського міськрайонного суду у справі № 361/3487/21 виконано в примусовому порядку, що підтверджується відповідним платіжним дорученням приватного виконавця Сидорчук А.А. №14673. Позивачем надано розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, з якого вбачається, що за період з 11.06.2018 року по 27.09.2022 року розраховані інфляційні витрати в сумі 20895,04 грн. та загальна сума 3% річних в розмірі 4994,74 грн., а всього 25889,78 грн. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Визначення грошового зобов`язання закріплено в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Статтею 1 цього Закону передбачено, що грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Згідно з приписами ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникає з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того, відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є також завдання майнової (матеріальної) шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17. Отже Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-цзробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Виходячи із системного аналізу статей 525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Однак, у даному випадку грошове зобов`язання виникло у зв`язку із спричиненням шкоди в результаті ДТП, відшкодування такої шкоди за договорами страхування відбулось повною мірою, а сума на яку позивачем в даному позові нараховані інфляційні втрати та 3% річних визначена остаточно лише рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2021р. №361/3487/21, з тих підстав, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто саме судом визначена сума в розмірі 38706,57 грн., яка підлягала стягненню з відповідача на користь страховика залежно від фактичних витрат. Отже суд, враховуючи суть правовідносин сторін і їх правове регулювання, приходить до висновку, що позивач ПрАТ «СК «УНІКА» має право на стягнення з [PERSON] сум відповідно до ст. 625 ЦК України, але за період з 02.11.2021 року (дата ухвалення рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/3487/21) по 27.09.2022 року (дата фактичного виконання вказаного рішення суду відповідачем) і вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» зі [PERSON] інфляційні витрати, які за вказаний вище період становлять 9080,56 грн. та 3% річних у розмірі 1043,48 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог суд вважає за необхідно відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах\~учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.). Разом з тим, згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати\~на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~у разі задоволення позову - на відповідача;\~у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 02.01.2023 року між ТОВ «ЮК «Старк Україна» та Адвокатським бюро «Білий» укладено договір про надання правової допомоги №1/23ю відповідно до якого, Адвокатське бюро «Білий» зобов`язується за дорученням ТОВ «ЮК «Старк Україна» надати правову допомогу та послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», що підтверджується договором доручення №ЮК/СУ від 02.09.2019 року та Додатком № 2 до нього. Згідно з Актом (звітом) прийому\~передачі наданих послуг №24034/1 до Договору про надання правової допомоги №1/23ю від 02.01.2023 року, позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у загальному розмірі 5000,00 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості правничої допомоги за договором від 31.08.2023 року. Отже надання правової допомоги і витрати на її надання підтверджені належними доказами, її розмір суд вважає співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, що не спростовано відповідачем. Між тим, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката пропорційно задоволеним вимогам, і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 2300,00 грн. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку із частковим задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1200,00 грн. З огляду на викладене та

Outcome: partial