Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

13.03.2024 представник позивачки, адвокат Скржешевський Максим Станіславович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», мотивуючи тим, що з 27 липня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. Причиною звернення до суду з даним позовом є те, що спільне життя у сторін не склалося, у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. На даний момент подружжя не підтримує шлюбних відносин, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет, між ними втрачене почуття любові і поваги один до одного. Приймаючи до уваги, що сім`я вже не існує, продовження подружнього життя неможливе та недоцільне, оскільки суперечитиме особистим інтересам позивача та відповідача. Тому просив шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 липня 2017 року у Білоцерківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 920, розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище - « [PERSON] » та розгляд справи проводити без участі позивачки та її представника. 22.03.2024, після усунення недоліків позову, судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 19 квітня 2024 року о 09:30 год. 21.03.2024 представник позивачки, адвокат Скржешевський Максим Станіславович, подав до суду заяву, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка отримана судом 27.03.2024, у якій просив прийняти до розгляду оригінал свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 06.02.2024, що доданий до даної заяви. 15.04.2024 [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, мотивуючи тим, що він заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки з позивачкою він одружений вже близько 7 років, від їхнього шлюбу народилася донька [PERSON] . Жодних підстав для розірвання шлюбу він не бачить, ба більше вважає таку поведінку та бажання дружини розірвати їхню велику і дружню родину суперечить і її дійсній волі та суперечить не тільки її інтересам, а й інтересам їхніх дітей. До недавнього часу їх сім`я була дружня і жила в повній злагоді та благополуччі. Все, що під час спільного проживання робилося з метою створення комфортних умов для їхньої сім`ї. Проте, з невідомих причин дружина враз стала поводитися дуже дивно після того, як виїхала за межі України, подавши при цьому з незрозумілих причин позов про розірвання шлюбу. Твердження позивачки про те, що у подружжя відсутні спільні інтереси наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння не підтверджується жодними належними і допустимими доказами у справі, більше того дружина знаходиться за кордоном з березня 2022 року у Ірландії, а тому стверджувати про відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння є передчасним. Дружина [PERSON] ніколи не зверталась до нього з пропозицією розірвати шлюб, позовна заява підписана не позивачем, його дружиною, а представником - адвокатом Скржешевським М.С. Відповідно до абз.2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 за №1 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються. Таким чином, йому достовірно не відомо про справжні наміри позивачки розірвати шлюб з ним та невідомо про те, що даний позов про розірвання шлюбу не був поданий по формальним підставам не підтвердженим жодними доказами у справі. Крім того, як йому відомо його дружина повинна повернутись в Україну в серпні 2024 року і лише тоді він буде впевнений в справжніх її намірах щодо підстав для розірвання шлюбу, або збереження їхньої сім`ї та залишення позивачем позову про розірвання шлюбу без розгляду. Він є людиною врівноваженою, тактовною та витриманою, самокритичною в оцінюванні своїх дій і вчинків, він сприймає критику та вміє робити висновки, тому подає клопотання про надання строку для примирення подружжя. 19.04.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття до справи оригіналу свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого повторно 06.02.2024. 19.04.2024 судом постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання відповідача про надання строку для примирення подружжя, надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення подружжя та зупинено провадження у справі до 18.10.2024 - 09:30 год. 22.04.2024 представник позивача, адвокат Скржешевський Максим Станіславович, подав до суду відповідь на відзив, обґрунтовуючи тим, що вважає доводи, які наводить відповідач у відзиві є безпідставними, оскільки не всі аспекти викладені у відзиві є правдивими. У квітні 2023 року позивачка висловила свій намір щодо розірвання шлюбу, проте відповідач не надав належної уваги цим слова, а згодом повідомив що не бажає розлучатись. Позивач зазначає, що відповідач часом зловживає алкоголем, що для позивача є неприйнятним і про що вона неодноразово намагалась вказати [PERSON] задля вирішення цієї проблеми, проте не отримала належної реакції. Сторони значний час проживають окремо, а саме з березня 2022 року, так як позивач разом із спільною малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , перебувають за кордоном у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України. Протягом цього часу позивачка відчула, як поступово втрачає почуття любові й поваги до відповідача, та наразі не має наміру продовжувати спільне подружнє життя так як відчуває, що це суперечитиме її особистим інтересам та інтересам дитини. Позивачка дійсно мала такий намір після того як донька, [PERSON] , закінчить навчання в дитячому садочку, повернутися з дитиною в Україну в серпні 2024 року, проте враховуючи непорозуміння яке наразі склалось з відповідачем стосовно справи про розірвання шлюбу, [PERSON] поки не впевнена щодо повернення у серпні при таких обставинах. На підставі вищевикладеного позивачка вважає неприпустимим надання строку у 6 місяців для примирення подружжя так як вона немає наміру продовжувати спільне подружнє життя з відповідачем, бо воно є таким, що суперечить та шкодить її особистим інтересам та інтересам дитини. Крім того, звертає увагу на те, що адвокат як представник позивача має право підписувати і подавати до суду позовну заяву про розірвання шлюбу від імені клієнта, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду в складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним в постанові від 09.07.2021 у справі № 607/10879/20. 18.10.2024 розгляд справи було перенесено на 13.11.2024 - 14:30 год, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території України. Позивачка - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, та її представник - адвокат Скржешевський Максим Станіславович подав до суду заяви, про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, у яких зазначив, що вони з позивачкою позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. 13.11.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалах, враховуючи подання представником позивача заяви про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника та подання сторонами заяв щодо спору (позовна заява, відзив на позов, відповідь на відзив). За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Ч. 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. За змістом ч.4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Згідно із ч. 2 ст.175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Відповідно до ч.7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Судом встановлено, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, подана через систему «Електронний суд» та підписана представником позивачки - адвокатом Скржешевський Максим Станіславович, з додержанням процедури реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі з використанням кваліфікованого електронного підпису, та до позовної заяви додано ордер Серії АВ № 1119765 від 05.03.2024 (а.с.7) на представництво інтересів [PERSON] у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області адвокатом Скржешевським Максимом Станіславовичем. Таким чином, адвокат Скржешевський Максим Станіславович не мав встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта - [PERSON] , тому доводи відповідача в даній частині відзиву судом не приймаються до уваги. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрували шлюб 27 липня 2017 року у Білоцерківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 920. Від спільного проживання сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] . Протягом тривалого часу сімейно - шлюбні стосунки сторони не підтримують, не ведуть спільного господарства, втратили взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить інтересам позивачки, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 9-14, 32, 49, 60-62, 67-68, 74-75) та не спростовано відповідачем. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки строк для примирення подружжя позитивного результату не дав, позивачка має стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу, а примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила клопотання про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища « [PERSON] », тому, з урахуванням ст. 113 СК України, дані вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно із ч.1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачка сплатила при подачі даного позову судовий збір у розмірі 968,96 грн (а.с., тому з відповідача на її користь стягуються дані судові витрати.

Outcome: approved