Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та просить витребувати в [PERSON] на його користь нежитлове приміщення (будівлю пральні) площею 137,3 кв.м., що розміщене за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21707569 і стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.03.2017 року на веб-сайті ДП «СЕТАМ» було розміщено оголошення про продаж з прилюдних торгів предмета іпотеки - нежитлового приміщення загальною площею 137,3 кв.м. за адресою [ADDRESS] . 10.04.2017 року він взяв участь у торгах з продажу спірної будівлі. Відповідно до протоколу від 10.04.2017 року №248981 його було визнано переможцем з торгів з ціновою пропозицією 265 300,00 грн.. 20.04.2017 року він перерахував кошти у загальній сумі 624 435,00 грн. на рахунок органу державної виконавчої служби, ця сума складалася з: 265 300,00 грн. за придбання спірної будівлі, а також решта суми за придбання майна за іншим лотом, що не є предметом спору у межах цього позову. 04.05.2017 року державний виконавець Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Марина Баланюк склала акт про проведені електронні торги, яким посвідчила, що він є переможцем торгів, а кошти надійшли на рахунок органу виконавчої служби 20.04.2017 року. Згодом, 02.04.2021 року він звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про видачу свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі акту від 04.05.2017 року. Листом від 19.04.2021 року №239к/02-27державний нотаріус повідомила йому про зупинення розгляду заяви для встановлення об`єктивної істини та з`ясування питання чинності судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист і проведені торги з продажу спірної будівлі. Проте, на даний час спірна будівля продовжує перебувати у володінні відповідачки, за якою вона зареєстрована у державному реєстрі, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 23.05.2024 року за вх. №7170/24 відповідачка через канцелярію Котовського міськрайонного суду Одеської області надала відзив на позовну заяву, просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Зазначила, що нею не чиняться перешкоди щодо користування майном. Крім того, постановою від 26.02.2020 року у справі 505/3408/14-ц, предметом розгляду якої були саме право власності щодо спірного майна Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив справу 505/3408/14-ц передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Остаточне рішення по вказаній справі ще не прийнято, тому вона вважає, що позов є передчасним та таким, що порушує існуючі права власника в особі відповідачки. 04.06.2024 року представник позивача через канцелярію Котовського міськрайонного суду Одеської області надав відповідь на відзив на позовну заяву за вх.№7519. Зазначив, що предметом спору є витребування у відповідачки нерухомого майна, що належало їй на праві власності, однак було продано позивачеві на прилюдних торгах під час виконання судового рішення. У відзиві відповідачка стверджує, нібито «по сьогоднішній день остаточне судове рішення по справі не прийнято», посилаючись при цьому на постанову Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 505/3408/14-ц щодо направлення справи на повторний розгляд до суду апеляційної інстанції. Продаж спірної будівлі за адресою [ADDRESS] , відбувався у межах виконання судового рішення у справі № 505/3470/14-ц, а не № 505/3408/14-ц, яку згадує відповідачка. Станом на час проведення торгів і складання акту про їх результати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 у справі № 505/3470/14-ц, що було підставою для проведення торгів, мало законну силу і було чинним. Зауважив, що вже після укладання договору купівлі-продажу на публічних торгах у 2017 році постановою Одеського апеляційного суду від 28.01.2020 згадане рішення було скасовано із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Утім надалі Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постановою від 21.07.2021 скасував постанову від 28.01.2020, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Зрештою, двома ухвалами від 20.12.2022 року Одеський апеляційний суд закрив апеляційне провадження у цій справі. Ці ухвали касаційним порядком не були оскаржені. Описані події відбувалися вже після того, як позивач придбав спірну будівлю, а тому не мають жодного значення для розгляду поточного спору. Більш того, дії та рішення державного виконавця у межах проведення торгів у 2017 році не були оскаржені та визнані протиправними, а учасники справи № 505/3470/14-ц у період між 28.01.2020 і 21.07.2021 не заявляли про поворот виконання рішення від 18.11.2014. Договір купівлі-продажу, що його уклав позивач відносно спірної будівлі також не був предметом будь-якого спору і не визнавався судом недійсним. Відповідно, відповідачка не послалася на будь-які обставини, які б свідчили про протиправність організації торгів у 2017 році або про недійсність укладеного на них договору купівлі-продажу. Отож, твердження відповідачки про те, що предмет спору відсутній, не має нічого спільного з дійсністю. Як покупець, позивач має право вимагати передання йому придбаного майна, у тому числі і в судовому порядку шляхом пред`явлення позову про його витребування від будь-якої особи, яка наразі ним фактично володіє (зокрема колишнього власника, як у цій справі). Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання чотири рази не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, також судова повістка повернулась на адресу суду із довідкою «Укрпошти» за відміткою листоноші «За закінченням терміну зберігання» про причини неявки суду не сповістила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позиції позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10.04.2017 року [PERSON] прийняв участь у торгах з продажу будівлі загальною площею 137,3 кв.м. за адресою [ADDRESS] , згідно протоколу №248981 проведення електронних торгів від 10.04.2017 року [PERSON] визнано переможцем торгів. Згідно платіжного доручення №1 від 20.04.2017 року позивач перерахував кошти у сумі 624 435,00 грн. на рахунок органу державної виконавчої служби. Актом про проведення електронних торгів від 04.05.2017 року, складеним державним виконавцем Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Баланюк Мариною Володимирівною посвідчено, що позивач є переможем торгів, а кошти надійшли на рахунок органу виконавчої служби 20.04.2017 року. Акт виданий на підставі протоколу проведення електронних торгів №248981 від 10.04.2017 року, сформованого Одеською філією ДП «СЕТАМ» та для подальшого пред`явлення в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника. Згідно відповіді Приморської державної нотаріальної контори №239к/02-27 від 19.04.2021 року повідомлено про зупинення розгляду заяви до вирішення справи судом. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №333914454 від 30.05.2023 року власницею нежитлової будівлі, розташованої за адесою: [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі договору дарування ВКІ №669960, р.№1516, 15.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сівун Ф.Й. Також, судом встановлено, що згідно ухвал Одеського апеляційного суду від 20.12.2022 року та 20.12.2022 року апеляційне провадження у справі 505/3470/14-ц за скаргами на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2024 року про звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю, у складі кам`яної будівлі, пральня, площею 137,3 кв.м. літ. «И», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] закрито. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу, що укладається на організованих ринках капіталу та організованих товарних ринках, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і договорів купівлі-продажу фінансових інструментів, укладених поза організованим ринком, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року, у справі 200/606/18 зазначено, що: « Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів. Водночас з аналізу статей 655, 658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу X Порядкуреалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі Порядок) вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Організатор електронних торгів пропонує майно для продажу шляхом розміщення інформаційного повідомлення про електронні торги, в якому визначається це майно (пункти 5-10 розділу ІІІ Порядку). Тим самим організатор визначає одну з умов майбутнього договору купівлі-продажу - майно, яке продається організатором. Отже, до початку торгів як продавцю, так і потенційним покупцям (учасникам торгів) відомі всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця. За наслідками торгів визначаються і покупна ціна (яка запропонована переможцем), і особа покупця (яким є переможець торгів). Отже, моментом укладення договору купівлі-продажу є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту його пропозиції (частина друга статті 638 ЦК України). Протокол електронних торгів підписується організатором (пункт 2 розділу VIII Порядку) і є доказом укладення договору купівлі-продажу продавцем та переможцем торгів за ціною, визначеною у протоколі. Подальше оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Порядком не передбачене. Укладений на електронних торгах договір купівлі-продажу підлягає виконанню у порядку, визначеному розділом X Порядку. Покупець (переможець електронних торгів) протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно відповідно до пункту 1 розділу X Порядку. Дата, до якої переможець електронних торгів повинен повністю сплатити ціну лота, зазначається також у протоколі (абзац дев`ятий пункту 1 розділу VIII Порядку). Правовою підставою сплати покупцем (переможцем торгів) коштів як покупної ціни за придбане майно є договір купівлі-продажу, укладений на торгах. Отже, процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом зазначених положень моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі- продажу як окремого документа Порядок не передбачає. Тому підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом електронних торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені електронні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем). За загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 09.03.2023 у справ № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Отже, на підставі досліджених доказів встановлено, що позивач як покупець 10.04.2017 року уклав договір купівлі-продажу спірної будівлі, що засвідчує відповідний протокол, надалі позивач виконав своє зобов`язання з оплати вартості спірної будівлі, а 04.05.2017 року продавець (орган виконавчої служби) склав акт, яким засвідчив виконання цього зобов`язання та волевиявлення щодо передання спірної будівлі позивачеві, але на даний спірна будівля продовжує перебувати у володінні відповідачки, за якою вона зареєстровна в державному реєстрі Враховуючи наведене правове регулювання та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, беручи до уваги встановлені обставини справи суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на обґрунтованість позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1321,14 грн.

Outcome: approved