Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , 02.07.2024 звернувся до суду з позовною заявою в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування своєї позовної заяви [PERSON] вказує, що вони з відповідачкою [PERSON] у 2007 році зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В подальшому, у 2010 році рішенням Диканського районного суду Полтавської області шлюб між ними розірвано. Однак, після розірвання шлюбу вони з відповідачкою мирилися та проживали разом, після сварок остання брала сина та йшла від нього. Такі відносини тривали у період з 2010 по 2014 роки. У 2014 році відповідачка [PERSON] почала їздити за кордон, а спільний син [PERSON] проживав на постійній основі разом з ним. Так під час перебування за кордоном відповідачка [PERSON] інколи телефонувала дитині, а коли приїжджала в Україну іноді навідувала сина. При цьому до 2020 року відповідачка жодних коштів на утримання спільного сина [PERSON] не сплачувала, хоча позивач неодноразово просив про надання таких для утримання дитини. Позивач [PERSON] вказує, що після того як він повідомив відповідачку про те, що звернеться до суду з позовом про стягнення з неї аліментів на утримання дитини, остання почала в 2020 році пересилати по 2\~000 грн. на утримання дитини. Однак, з кінця 2020 року і по даний час відповідачка [PERSON] жодних коштів на утримання дитини не надає, із сином фактично не спілкується, не цікавиться його життям, навчанням та в цілому жодної участі в його вихованні та утриманні не приймає. Фактичне місце проживання відповідачки позивачеві не відомо, відомо лише те, що вона проживає за кордоном. [PERSON] наголошує, що з 2014 року і по даний час він сам виконує батьківські обов`язки. Всі матеріальні витрати на утримання сина він несе сам без участі відповідачки. Він офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату в середньому 18\~000 грн. на місяць, тримає домашнє господарство. Таким чином в повній мірі йому власних коштів вистачає для самостійного утримання дитини. Позивач зазначає, що встановлення вказаного факту в судовому порядку необхідно йому, для подальшого виникнення низки цивільних прав для неповнолітнього сина. 05.07.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі та призначено таку до підготовчого розгляду. 23.07.2024 третя особа виконавчий комітет Диканської селищної ради надав до суду письмові пояснення у яких просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, окрім іншого вказавши, що факт самостійного виховання і утримання сина вирішується при вирішенні спору щодо позбавлення особи батьківських прав у порядку позовного провадження. Третя особа вважає, що вимога позивача є неефективним способом захисту порушених прав, оскільки не сприятиме відновленню прав дитини [PERSON] на належне виховання та утримання від матері, а окрім того не містить будь-яких заходів впливу щодо відповідачки спрямованих на відновлення порушених прав. 03.09.2024 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Вказаною ухвалою залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав вказаних у самій позовній заяві. Крім того, суду пояснив що вони з відповідачкою остаточно розірвали відносини у 2014 року. Відповідачка [PERSON] почала їздити на заробітки за кордон, спочатку такі поїздки були періодичними, а потім остання зробила документи і перестала приїжджати до них. Позивач суду зазначив, що він з відповідачкою не спілкується навіть телефоном, про те вона один раз на місяць по телефону спілкується з дитиною. На День народження дитини відповідачка [PERSON] перерахувала сину 2\~000 грн., при цьому інших коштів на утримання сина не надсилає. Сину повних 16 років і він навчається у 11 класі. Сам позивач працює на комбікормовому заводі, на якому наявна бронь, однак на нього вона не розповсюджується. Також [PERSON] пояснив, що відповідачка [PERSON] має ще одного сина, 2004 року народження, від попереднього шлюбу, який з 2014 по 2019 рік проживав разом з ним коли остання перебувала за кордоном на заробітках. В той же час, позивач пояснив, що неповнолітній син [PERSON] відразу після того як почалась війна, з лютого 2022 року та по кінець травня 2023 року проживав у відповідачки [PERSON] в Польщі, оскільки через війну він переживав за життя дитини. При цьому відповідачка [PERSON] оформила дитині статус біженця та отримувала на нього відповідну грошову допомогу. В подальшому, весною 2023 року син захотів повернутись в Україну, тому його мати бабуся [PERSON] забрала його з Польщі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Нагайник М.Г. пояснив, що після розірвання шлюбу між сторонами неповнолітній син останніх постійно проживав у позивача, тоді як відповідачка виїхала за кордон на заробітки. Також із позивачем проживав і син відповідачки від першого шлюбу. Коштів, матеріальних цінностей, одягу та взуття відповідачка не передавала [PERSON] . Вона переписувалась із дитиною лише СМС-повідомленнями. Лише протягом 2020 року вона почала перераховувати дитині кошти на його картку, які витрачав [PERSON] на власні потреби. У 2022 році, як почалося повномасштабне вторгнення батько переживав за життя свого сина, тому було прийнято рішення про те, щоб він поїхав до матеріт в Польщу. Проте, як вказує [PERSON] , під час перебування за кордоном в статусі біженця, мати більше часу проводила із своїм новим чоловіком та старшим сином, а [PERSON] був сам по собі. У 2023 році [PERSON] повернувся до батька за власним бажанням і вже повертатися до матері не бажає. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом оскільки встановлення такого факту необхідне для подальшого звернення позивачем у відповідні служби і буде отримувати відповідні пільги та реалізацію права на мобілізацію. Представник третьої особи служби у справах дітей Диканської селищної ради [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сім`я на обліку у службі не перебувала, сама відповідачка на відповідному обліку також не перебувала. У 2023 році позивач звертався до служби із заявою про визначення місця проживання дитини з батьком. Був здійснений виїзд за місцем проживання батька та встановлено, що дійсно син [PERSON] проживає разом із батьком без матері. Позовні вимоги служба підтримує та проти їх задоволення не заперечує. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була з 5 по 9 клас класною керівницею неповнолітнього [PERSON] . За вказаний період вихованням та навчанням дитини займались батько [PERSON] та бабуся. Мати дитини взагалі не з`являлась до учбового закладу і не приймала участі в шкільному житті хлопчика. Весь період навчання свідок [PERSON] завжди зверталась до батька дитини, який приходив на збори та приймав участь у ремонтних роботах. Саму ж матір вона не бачила взагалі. Також свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо про перебування відповідачки [PERSON] за кордоном. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що являється сусідкою позивача [PERSON] , проживає за вказаною адресою близько 15 років. Зазначила, що відповідачку [PERSON] вона не бачила більше 10 років, при цьому вона постійно бачить свого сусіда позивача по справі, його сина [PERSON] та бабусю дитини матір позивача. В гості до сім`ї [PERSON] вона не ходила, однак при необхідності зверталась по допомогу. За весь час відсутності відповідачки [PERSON] , дитина їй про матір нічого не говорив. При цьому мати позивача їй говорила, що відповідачка поїхала за кордон із старшим сином, а [PERSON] залишився із батьком позивачем по справі, які на даний час проживають вдвох. В судовому засіданні свідок [PERSON] , якій роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, оскільки вона являється матір`ю позивача, суду пояснила, що її син 24.11.2007 одружився з відповідачкою по справі, у 2008 році в них народився син [PERSON] її онук. В подальшому у 2010 році останні розлучились, однак час від час намагались примиритись. Відповідачка [PERSON] залишила свого сина від першого шлюбу та малолітнього сина [PERSON] з батьком та поїхала за кордон. Відповідачка приїздила в України раз на рік та зупинялась у покійного брата, а потім у куми. Спочатку відповідачка [PERSON] присилала посилки сину [PERSON] . У 2019 році [PERSON] приїхала забрала старшого сина, а [PERSON] залишила з батьком, після цього до них не поверталась. Однак у 2023 році [PERSON] приїздила на похорон свого брата, де її і бачила свідок [PERSON] . Крім того свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка [PERSON] за останній рік дитині нічого не передавала, а раніше надсилала речі, які були вже у використанні. Свідок [PERSON] цікавилась неодноразово в онука про те чи телефонує йому матір, однак останній говорив, що не телефонує. Утриманням та вихованням дитини повністю займається її син батько [PERSON] . В судовому засіданні, з дотриманням вимог ст. 232 ЦПК України допитаний неповнолітній свідок [PERSON] , який вказав, що йому на даний час 16 років, навчається у 11 класі, постійно проживає з батьком [PERSON] , який його і утримує. Останнього разу бачив свою матір на похороні її брата. З матір`ю спілкується зі своєї ініціативи по вайберу. У 2020 році мати періодично надсилала кошти на його картку, це тривало приблизно рік. Потім припинила присилати кошти. Востаннє мати надсилала йому кошти 10.05.2024 в сумі 1\~600 грн. на його День народження. Як почалася війна за ініціативою матері він їздив до неї за кордон, можливо якби не війна то і не забрала. Проживав з нею, її співмешканцем та її старшим сином. Більшість часу він проводив наодинці вдома, мати не дуже цікавилась його життям. Був випадок, що мати з співмешканцем та іншим сином поїхали на відпочинок, а його залишили в Польщі самого. Також коли він проживав у Польщі йому батько на картку перераховував кошти. Йому з матір`ю не сподобалося жити і тому він повернувся до батька в Україну. Під час проживання в Польщі мати отримувала на нього допомогу, як за біженця 700 злотих, які забирала собі. За весь час, що він проживає з батьком саме батько здійснює його виховання та утримання, усі витрати несе батько. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась про розгляд справи у встановленому законом порядку, як за місцем реєстрації так і за останнім відомим місцем проживання. Поштові конверти повернуті до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також про розгляд справи була повідомлена, шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади. Заслухавши позивача, його представника, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. [INFO] народився [PERSON] , як вбачається з належно завіреної копії свідоцтва про народження батьками останнього є позивач [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). З довідки про склад сім`ї від 28.06.2024, виданої Центром надання адміністративних послуг Диканської селищної ради встановлено, що до складу сім`ї Васька АМ. - позивача по справі входить син [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано по [ADDRESS] (а.с12). Неповнолітній [PERSON] являється учнем 10-Б класу Опорного закладу «Диканський ліцей імені М.В. Гоголя». Батько у вихованні та навчанні сина приймає безпосередню участь (а.с.14). 15.06.2024 рішенням виконавчого комітету Диканської селищної ради №181 затверджено висновок, яким визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] позивачем по справі. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що в будинку для сина облаштована окрема кімната, в якій є всі необхідні меблі. Батьком створені належні умови для проживання дитини, її розвитку та навчання. В будинку є все необхідне для забезпечення життєвих потреб сім`ї. [PERSON] створив умови для навчання сина. Нікіта є учнем опорного закладу «Диканський навчально-виховний комплекс ім. М.В. Гоголя Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад». Закладом надано характеристику, в якій зокрема вказано, що [PERSON] є учнем школи і батько [PERSON] бере безпосередню участь у його вихованні та навчанні. Нікіта після вторгнення Російської Федерації на територію України певний час перебував у Польщі, але станом на 09.06.2003 повернувся та продовжує проживати з батьком. Адміністрацією навчального закладу відмічається, що батько в повній мірі виконує батьківські обов`язки, мати участі у вихованні сина не бере. [PERSON] в повній мірі виконує обов`язки по його вихованню та утриманню, прагне створити для сина належні умови проживання, піклується про здоров`я, забезпечує духовний та розумовий розвиток. [PERSON] має самостійних дохід, який складає в середньому 17\~500 грн. на місяць (а.с.17-19). Позивач [PERSON] має постійне місце роботи та працює на посаді апаратника комбікормого виробництва у ТДВ «Диканський комбікормовий завод» (а.с.19). Як вбачається з витягу Бази даних щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, в період з 08.11.2017 року по 18.10.2024 [PERSON] з листопада 2017 року неодноразово здійснювався перетин кордону, зокрема у 2022 році останньою здійснено тричі в`їзд на територію України, в середньому на три дні, при цьому в 2023 році відповідачка в`їжджала на територію України в 09.07.2023, а виїхала 13.07.2023. У 2024 році відповідачка [PERSON] не в`їжджала на територію України (а.с. 67). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до абзацу 5 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Таким чином, законодавець визначив у абзаці 5 частини 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», гарантований захист дітей віком до 18 років, яких виховують самостійно військовозобов`язані жінки та чоловіки. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - ч. 2 ст. 3 СК України. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 315 ЦПК України,\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту самостійного утримання неповнолітньої дитини надає позивачу, з метою захисту прав та інтересів дитини, наступні права: належним чином особисто здійснювати свої батьківські обов`язки, які покладені на нього ст. 150 Сімейного Кодексу України; діяти в інтересах дитини у випадках передбачених Законом незалежно від волі відповідачки; захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини; здійснення обов`язків щодо належного виховання дитини та захисту її прав без згоди відповідачки у відповідності до вимог ст. 157 Сімейного Кодексу України; право ініціювання процедури позбавлення батьківських прав. В зв`язку з тим, що вимога про встановлення факту самостійного виховання фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України, такими як право батьків на визначення місця проживання дитини, право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що ця вимога підлягає розгляду в порядку позовного провадження. З огляду на вказане суд відхиляє доводи третьої особи виконавчого комітету Диканської селищної ради, які викладені у письмових поясненнях. Разом з тим, суд оцінює перебування неповнолітнього Нікіти в Польщі разом з матір`ю на початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України у 2022 році та по квітень 2023 року, як необхідністю для збереження життя та здоров`я дитини. При цьому відповідачка [PERSON] оформила дитині статус біженця та отримувала відповідні соціальні виплати на його утримання. Грошові кошти, які мати надсилала на картку дитини сина [PERSON] у 2020 році не можна вважати, як кошти на його утримання, оскільки такі були періодичними та не систематичними і витрачалися дитиною на власні потреби, а кошти перераховані на дні народження дитини, вважаються подарунком дитині та не можуть вважатися коштами на утримання дитини. Судом встановлено, що увесь тягар по утриманню та вихованню неповнолітнього сина Нікіти ніс та несе позивач [PERSON] , що підтверджено належними та допустимими доказами у справі. Враховуючи викладене, а також те, що позивач має матеріальну можливість для утримання дитини, має постійне місце роботи, створив для сина належні побутові умови для проживання, займається його вихованням та утриманням без участі матері, те, що дитина проживає постійно з батьком понад 10 років, окрім періоду, коли виникла крайня необхідність виїзду дитини за кордон до матері, за для збереження його життя та здоров`я, мати у вихованні та утриманні участі неповнолітнього сина [PERSON] не приймає, тому виходячи із як найкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги її неповнолітній вік, а також те, що дитина проживає з позивачем у звичних для неї умовах, а отже дитину до досягнення повноліття не можна позбавити єдиного законного представника, суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту\~самостійного виховання дитини батьком, який знайшов своє підтвердження під час розгляду справи по суті та відповідає інтересам неповнолітньої дитини. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved