Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Позовні вимоги мотивує тим, що 02 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100393270, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 5000 грн., строк користування кредитом 30 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 02.10.2021 року. 17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №100393270. Після цього між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника [PERSON] , станом на 08 квітня 2024 року, становить 37265 гривень, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5000 гривень, заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги - 32265 гривень. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором №100393270 від 02.09.2021 року в розмірі 37265 гривень, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 гривень. Представник відповідача [PERSON] адвокат Марич Іван Юрійович подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачка визнає суму боргу по тілу кредиту в розмірі 5000 гривень та проценти за користування кредитом в розмірі 15 гривень. Зазначає, що інша сума боргу є надуманою, заявлена внаслідок зловживанням правом, а саме: згідно із п.1.2. Договору кредит надавався строком на 30 днів, на період з 02.09.2021 року до 02.10.2021 року (строк кредитування), без сплати комісії. Кредит з відсотками підлягав поверненню 02.10.2021 року. Пунктом 15.2 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом складають 15 гривень які нараховуються за ставкою 0.01 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Разом з тим, наступним пунктом 1.6. передбачена Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом, яка становить 5 відсотків від фактичного залишку за кожен день користування, яка по суті підміняє собою штрафні санкції за прострочення повернення кредиту після закінчення 30-ти денного строку кредитування. Зазначений пункт є завуальованою штрафною санкцією, яка нараховується кредитоотримувачу у разі неповернення кредиту з відсотками після закінчення строку кредитування. Розділом 2.3. передбачено пролонгацію строку кредитування, підставою для якої є звернення кредитоотримувача з таким проханням, користування кредитом після настання строку повернення і сплати комісії. Базова пролонгація не може бути більшою за 60 днів. Пунктом 2.4.2 передбачено, що у разі якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно п.1.3. та п.2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4: сплати на користь позивача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення та не може бути більшою за 15% від суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) не може перевищувати 50% від загальної суми кредиту, одержаного позичальником. Щодо пролонгації строку кредитування, то позивач не посилається на таку пролонгацію у своєму позові, не надав доказів звернення позичальника з проханням про пролонгацію та сплатою позичальником комісії за продовження строку кредитування. Також представник зазначив, що у доданій до позову Відомості Первісного кредитора ТОВ «Мілоан» щодо щоденних нарахувань та погашення позичальником кредиту, відсотків, зазначено нарахування боргу по завищеній процентній ставці відсотків, починаючи з наступного дня після закінчення строку кредитування , тобто з 11.10.2021 року , згідно із п.1.6 Договору, нараховувались по 01.12.2021 року. У цій відомості зазначено, що Первісний кредитор відступив право вимоги по кредиту отримавши 700 гривень за таке відступлення, який є його доходом, списано первісним кредитором простроченого тіла кредиту в сумі 5000 гривень, списано відсотків за прострочення в сумі 15015,00 гривень. У розрахунку заборгованості наступного кредитора позивача, вже окрім тіла кредиту в сумі 5000,00 гривень, відсотків за користування (строкових та прострочених) в сумі 15015,00 гривень, додано ще 17250 гривень нарахованих вже ним відсотків за завищеною ставкою згідно кредитного договору, так ніби і він теж пролонгував строк кредитування. Таким чином, позивачем основний борг протиправно визначено в сумі 37265 гривень. При цьому в розрахунку зазначено, що нарахувань згідно ст.625 ЦК України не має. Так, звісно, бо застосовано завуальовані штрафні санкції за прострочення повернення кредиту. Враховуючи викладене, вказує на те, що дані позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимоги сплатити витрати на правничу допомогу, представник зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Вважає за можливе частково стягнути на користь позивача фактично понесені витрати в розмір 10% від розміру задоволеного позову. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - адвокат Ткаченко Марія Миколаївна подала до суду письмові пояснення відносно заперечень, поданих представником відповідача, в яких вказала на те, що відповідач визнає факт укладення кредитного договору, видачі коштів та наявності заборгованості, однак заперечує проти розміру та строку нарахування відсотків за користування кредитом. Зауважила, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Таким чином, період з 02.09.2021 року по 23.02.2022 року є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Після 23 лютого 2022 року кредитором не нараховувались відсотки або інші платежі за кредитним договором. Таким чином, до нових кредиторів переходили права вимоги до відповідача в тому обсязі, який існував на момент відступлення прав вимоги. Проте, новий кредитор наділений усіма правами, яким був наділений попередній кредитор, зокрема і правом на нарахування відсотків за користування кредитом та інших сум відповідно до умов договору. Будь-які обмеження нового кредитора щодо нарахування відсотків ні договором факторингу, ні договором відступлення прав вимоги не встановлені. Отже, нарахування відсотків новим кредитором відповідає як вимогам закону, так і умовам договору. Відповідачем було укладено кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту знайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання договору відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Також зауважує, що у справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом. Позивач не нараховував пеню та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Зауважує щодо витрат на правову допомогу, а саме те, що відповідач не наводить обґрунтування не співмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Твердження представника відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник надіслав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 02 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100393270, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 5000 гривень, зі строк користування кредитом 30 днів, з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 02 жовтня 2021 року. Згідно п.1.1 вказаного договору кредитодавець зобов?язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов?язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п.1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000.00 грн. Згідно п.1.3 договору кредит надається строком на 30 днів з 02.09.2021 року (строк кредитування). Відповідно до п.1.4. договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 02.10.2021 року. Відповідно до п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 15.00 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов?язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв?язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов?язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов?язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов?язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця. Згідно з п. 6.5 Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідно до копії довідки про ідентифікацію, за підписом представника ТОВ «Мілоан», клієнт [PERSON] , з якою укладено договір №100393270 від 02 вересня 2021 року, ідентифікована ТОВ «Мілоан»; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор U19649, дата відправки ідентифікатора позичальнику 02.09.2021 року, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 380664253854. Згідно копії платіжного доручення від 02.09.2021 року за №31901603 ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] кредитні кошти згідно договору №100393270 в сумі 5000 гривень. 17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до умов якого, Акту приймання-передавання Реєстру Боржників від 17 грудня 2021 року, Реєстру Боржників від 17 грудня 2021 року, ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до відповідачки [PERSON] за договором про споживчий кредит від 2 вересня 2021 року за №100393270. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, Акту приймання-передавання Реєстру Боржників від 10 січня 2023 року, Реєстру Боржників від 10 січня 2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит від 2 вересня 2021 року за №100393270. В розрахунку заборгованості, складеної Генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал», зазначено, що заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит від 2 вересня 2021 року за №100393270, станом на 17 грудня 2021 року становить 20015 гривень, з яких: 5000 гривень - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 15015 гривень - заборгованість за відсотками, а станом на 17 грудня 2021 року заборгованість становить 37265 гривень, з яких: 5000 гривень - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 32265 гривень - заборгованість за відсотками. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 02 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №100393270 в електронній формі шляхом його підписання відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом, комісії. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою статті 1050\~ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Разом з тим, як вбачається з договору про споживчий кредит від 2 вересня 2021 року за №100393270, анкети заяви на кредит від 2 вересня 2021 року за №100393270, графіку платежів, сторони обумовили строк кредиту: 30 днів з 2 вересня 2021 року, дата повернення кредиту: 2 жовтня 2021 року. Сума до повернення: 5015 гривень, складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 0.00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 15.00 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Таким чином, у договорі сторони обумовили строк повернення кредиту 2 жовтня 2021 року, а можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування визначена у розділі, що регулює питання відповідальності сторін, тобто як санкція за неналежне виконання зобов`язань. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було, а тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду у своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, у зв`язку з чим висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості за процентами поза строком кредитування є помилковим. Відповідно до ч.4 ст.\~42\~Конституції України держава захищає права споживачів. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст.\~637\~ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Виходячи з наведеного та беручи до уваги, що строк кредитування [PERSON] за договором про споживчий кредит від 2 вересня 2021 року за №100393270 визначений до 2 жовтня 2021 року, розмір тіла кредиту за цим договором складає 5000 гривень, а розмір відсотків за період кредитування становить 15 гривень, суд приходить до висновку, що заборгованість за договором про споживчий кредит від 2 вересня 2021 року за №100393270, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 5015 гривень. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 5015 гривень 00 копійок заборгованості за договором про споживчий кредит від 02 вересня 2021 року за №100393270, а в решті позовних вимог відмовити. Відповідно до частин 1 та 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 407 гривень 50 копійок (5015,00 грн. х 3028,00 грн./37265 грн.). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги від 02.01.2023 року за №02-01/2023 з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист вартості юридичних послуг, затверджений 01.11.2023 року адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», платіжну інструкцію від 15.03.2024 року про перерахування ТОВ «Коллект Центр» адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» коштів на суму 52000 гривень за надання правової допомоги, заявку на надання юридичної допомоги №232 від 01.03.2024 року із затвердженням послуг на суму 13000 гривень та Витяг з акту №2 від 08.03.2024 року про надання юридичної допомоги на суму 13000гривень. Таким чином, судом встановлено, що позивач користувався правовою допомогою, поніс витрати на правничу допомогу, при цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial