Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

Заявник\~ звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити йому перебувати в місці її [PERSON] , проживання за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань ближче 100 м до місця її проживання, мотивуючи тим, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Дана квартира належить їй на праві приватної власності. З [PERSON] вона знайома близько 15 років. Вони намагалися створити сім`ю, але в зв`язку з тим, що їхнє подружнє життя не склалося, вона з 24.02.2022 припинила з ним стосунки і разом з сином поїхала за кордон. З травня 2024 року, після їхнього повернення, відносини відновилися, він став приходити відвідувати сина. 22.07.2024 після приходу до неї в квартиру, став ображати її нецензурними словами, влаштував сварку, все це відбувалося у присутності сина. Вона не витримала і звернулася в поліцію. Поліцією було складено протокол та передано матеріали до Овруцького районного суду. Після бесіди з [PERSON] нічого не змінилося, він стукає у двері квартири, рве двері, кричить, щоб відкрила, вчиняє домашнє насильство психологічного характеру відносно неї, все це чує їх син, вона психологічно виснажена. Заявник та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, з підстав зазначених в заяві. При цьому, заявник пояснила, що вони проживали разом в цивільному шлюбі, мають малолітню дитину. [PERSON] приходить до сина, але через стан сп`яніння влаштовує сварки, вчиняє домашнє насильство, що негативно впливає на дитину. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечує, посилаючись на те, що заявник сама часто буває в стані алкогольного сп`яніння і залишає дитину саму. Двері він вибивав, бо дитина була сама.\~ Суд, вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази, вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктами 5-6 ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; осіб, які мають спільну дитину (дітей). Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема і обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст. 1 згаданого Закону передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі за № 202/1380/20. Судом встановлено, що [PERSON] , тобто заявнику, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , в якій вона проживає разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються копіями договору купівлі-продажу квартири від 25.09.2015, зареєстрованого в реєстрі за №2319, довідки центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Овруцької міської ради №2268 від 08.08.2024 та витягу з реєстру територіальної громади від 15.02.2024.\~ [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно своєї\~ колишньої співмешканки [PERSON] ,\~ за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (вчинення домашнього насильства). Домашнє насильство знайшло прояв у систематичній нецензурній лайці та погрозах фізичною розправою. Зазначені обставини, в свою чергу підтверджуються копіями постанов Овруцького районного суду Житомирської області у справі №286/2547/20 від 10.09.2020, №286/2854/24 від 17.10.2024 та №286/3669/24 від 07.11.2024. Вказані постанови [PERSON] не оскаржувалися і є такими, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Поряд з тим, [PERSON] не надано будь-яких доказів на підтвердження неналежної поведінки заявника. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України\~ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Системний аналіз правил наведеної норми права свідчить про те, що суди, визначаючи строк обмежувального припису, враховують наявність ризиків чинення кривдником насильства відносно постраждалої особи, ймовірність продовження чинення такого насильства. У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази. За встановлених обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися; правові норми, що їх регулюють; оцінюючи надані заявником докази та враховуючи, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] протягом тривалого часу, не зважає на заходи, вжиті правоохоронними органами та судом, вчиняє щодо неї психологічне насильство, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ст.26 Закону України\~ "Про запобігання та протидію домашньому насильству".\~\~ Визначаючи\~ строк обмежувального припису, суд враховує форму домашнього насильства, якому піддавалася заявник (психологічне), що підтверджено письмовими доказами, та оцінюючи ризики продовження у майбутньому такого насильства [PERSON] ; враховуючи\~ пропорційність та необхідність видання обмежувального припису, визначає строк такого 6 місяців. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відносяться на рахунок держави. Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved