Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом. Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач в період з 29.11.2002 по 13.12.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 13.12.2016 року. В період спільного проживання у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей. Після розірвання шлюбу, спільні неповнолітні діти залишилися проживати із позивачем, перебувають на її повному утриманні та вихованні. Позивач самостійно, без участі батька, опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається їхнім вихова\-нням, розвитком та здоров`ям. Діти забезпечені належним одягом, взуттям, засобами гігієни, регулярним харчуванням, розвиваючими іграми, дитячою літературою, тощо. Відповідач з вказаного часу не проживає зі своїми малолітніми дітьми, не приймає участі у їх вихованні, жодного з покладених законом на батьків обов`язків [PERSON] не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Відповідач, з часу припинення шлюбних відносин, відмовився виховувати та утримувати спільних неповнолітніх дітей, не піклується про них, не проявляє заінтересо\-ваності в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами та станом здоров`я, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей та не створює умов для отримання ними освіти. З огляду на зазначені факти, а саме ухилення від виховання дітей, свідоме нехтування своїми обов`язками, відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 11.07.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. В подальшому, ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 23.08.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Колісник С.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд позов задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Крім того, адвокатом відкликано клопотання про допит свідків, з огляду на достатність письмових доказів, наявних у матеріалах цивільної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі суду, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позов не подав. Представник органу опіки та піклування Пипа В.В. подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 13.12.2016 року (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 41 від 03.08.2011 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 1 від 12.02.2010 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 469 від 18.03.2009 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). 19 липня 2022 року позивач зареєструвала шлюб із громадянином [PERSON] та змінила своє прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 19.07.2022 року (а.с. 15). З відомостей, що містить довідка Мокрокалигірського ліцею від 13.03.2024 року № 33 про участь батьків учнів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у шкільному житті дітей, батько [PERSON] , за час навчання дітей в даному закладі освіти, навчанням та вихованням дітей не займається та не цікавиться, участі у навчально-виховному процесі не приймає (а.с. 18). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , орган опіки та піклування Мокрокалигірської сільської ради Звенигородського району Черкаської області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав (а.с 27). 13.03.2024 року комісією Мокрокалигірської сільської ради проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї гр. [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний акт, з якого вбачається, що позивачем створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Вони забезпечені належним одягом, взуттям, продуктами харчування, тощо. Для проживання створені добрі умови. В будинку наявні всі необхідні меблі, побутові електроприлади, тощо. Створені комфортні умови для проживання (а.с. 16-17). За відомостями довідок виконкому Мокрокалигірської сільської ради № 30 від 14.03.2024 року та КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Мокрокалигірської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 08.07.2024 року, позивач [PERSON] має задовільний стан здоров`я та характеризується позитивно за місцем постійного проживання (а.с. 23, 24). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять відомості, що мають значення для предмета доказування та оцінює їх як такі, що одержані в порядку встановленому законом. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд погоджується із висновком органу опіки щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. В судовому засіданні не встановлено поважності причин невиконання відповідачем обов`язків щодо виховання дітей. Своїми діями відповідач свідомо тривалий час порушуює права дітей на отримання з боку батька належного виховання, спілкування, уваги, турботи та матеріального забезпечення. Зазначені факти, враховуючи поведінку батька, суд розцінює як ухилення від виховання дітей. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також встановлену судом доведеність позовних вимог та діючи з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд визнає, що невиконання відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до вимог ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved