Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

21.02.2024 позивач [PERSON] звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя (автомобіля), в якому просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN [NUMBER] (2002), синій, попередній номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2002; стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію з продажу автомобіля у розмірі 93\~335 гривень та понесені витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що з 09.07.2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час якого ними був придбаний автомобіль Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN [NUMBER] (2002), синій, попередній номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2002. Відповідно до відповіді з Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області на запит надано інформацію, відповідно до якої вищевказаний автомобіль було відчужено на підставі договору купівлі-продажу та зареєстровано на інших осіб без його згоди. Таким чином, відповідачка продала вказаний автомобіль, але жодної згоди на продаж автомобіля він не давав. Позивач вказує на те, що враховуючи те, що відчуження автомобіля, який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відбулося на підставі договору купівлі-продажу, то відповідач [PERSON] набула у володіння грошові кошти від продажу автомобіля; з моменту переходу права власності на спірний автомобіль до наступного власника [PERSON] , який є добросовісним набувачем, об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін стали грошові кошти, отримані від продажу цього автомобіля. Відповідно до висновку експерта 03/24 про вартість рухомого майна, судовим експертом Пилипенко А.І. визначена середньоринкова вартість легкового автомобіля Seat Leon 1.9 TDi Stella VIN [NUMBER] (2002), синій, попередній номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2002, яка на дату оцінки складає 186\~670,00 грн. Таким чином, загальна сума майна, яке набуто за час шлюбу позивач та відповідач, складає 186\~670,00 грн. і він претендує на половину цієї суми, а саме 93\~335,00 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2024 дана справа направлена для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2024 для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О. Ухвалою суду від 20.05.2024 вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 29.07.2024 у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 16.09.2024 у даній справі було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду на 14.11.2024. У наданій суду 14.11.2024 заяві позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, проти розгляду справи без його участі та без фіксування технічними засобами не заперечував. У наданій суду 14.11.2024 заяві відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, проти розгляду справи без її участі та без фіксування технічними засобами не заперечувала. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~Згідно ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містить також\~стаття 368 ЦК України. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує. \~ \~ \~ \~Статтею 61\~СК України,\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту.\~ Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~є заробітна\~плата,\~пенсія,\~стипендія,\~інші доходи,\~одержані одним\~із подружжя.\~ Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст.\~63\~Сімейного кодексу\~України \~дружина \~та \~чоловік \~мають \~рівні \~права \~на \~ володіння,\~користування \~і \~розпоряджання \~майном,\~ що\~ належить\~їм на\~праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного\~Суду України\~ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. \~ \~ \~ \~ \~ Вирішуючи\~ спори\~ між\~ подружжям\~ про\~ майно,\~ \~необхідно встановлювати\~ обсяг\~ спільно\~ нажитого\~ майна,\~ наявного\~ на\~ час\~припинення спільного\~ведення господарства,\~ з`ясовувати\~джерело \~і час\~ його\~ придбання.\~ Спільною\~ сумісною\~ власністю\~подружжя,\~ що\~підлягає поділу\~(статті\~60,\~ 69\~СК,\~ ч.\~ 3\~ст.\~368\~ЦК)\~ відповідно\~ до\~ частин\~2,\~ 3\~ст.\~ 325\~ЦК можуть\~бути будь-які\~види майна,\~ за\~винятком тих,\~ які\~згідно із\~ законом\~ не\~можуть їм\~належати (виключені\~з цивільного\~обороту),\~незалежно від\~ того,\~ на\~ім`я\~кого з\~ подружжя\~ вони\~ були\~ придбані\~ чи\~ внесені\~грошовими \~коштами,\~ якщо\~інше не\~встановлено шлюбним\~договором чи\~законом.\~ Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема серед іншого, можуть бути: транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи \~питання \~про поділ\~майна,\~ що\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ зокрема\~ неподільної\~ речі,\~суди мають\~ \~застосовувати \~ положення\~ частин\~ 4,\~ 5\~ ст.\~ 71\~ СК\~ щодо\~обов`язкової\~згоди одного\~з подружжя\~на отримання\~грошової \~компенсації \~та попереднього\~внесення другим\~із подружжя\~відповідної грошової\~суми на\~депозитний рахунок\~суду.\~ За\~відсутності \~такої \~згоди присудження\~грошової компенсації\~ може\~мати місце\~з підстав,\~ передбачених\~ст.\~365\~ЦК,\~за умови\~ звернення\~ подружжя\~ (одного\~з них)\~до суду\~з таким\~позовом та\~попереднього внесення\~на депозитний\~ рахунок\~ суду\~відповідної грошової\~суми.\~ У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. \~Відповідно до\~ч.1\~ст.\~57\~Сімейного Кодексу,\~ особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Відповідно до ч.6, 7 ст. 57 Сімейного Кодексу, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у\~статті 317 ЦК України. Згідно зі\~статтею 319 ЦК України\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved