Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

24.09.2024 до Оратівського районного суду Вінницької області із Вінницького міського суду Вінницької області надійшла цивільна справа № 127/28034/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07.06.2016 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області між позивачем та відповідачкою зарєстровано шлюб, актовий запис №965. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалося, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, а також відсутністю між ними згоди, взаємних прав та обов`язків. Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, з весни 2022 року сторони однією сім`єю фактично не проживають, а тому позивач вважає, що подальше спільне збереження сім`ї є неможливим, відтак звернувся до суду з даним позовом. Крім того, позивач в позовній заяві зазначив, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу. Спору щодо майна на час звернення з позовом, позивач не заявляє. Ухвалою суду від 27.09.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №127/28034/24 та судове засідання на 29.10.2024 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання, призначене на 29.10.2024, не відбулось та було відкладено на 12.11.2024, у зв`язку з відпусткою судді. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 12.11.2024 не з`явився. Натомість, в матеріалах справи міститься заява позивача [PERSON] від 21.08.2024 про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлялася про час, день та місце розгляду справи №127/28034/24, однак в судове засідання 12.11.2024 також повторно не з`явилася, відзив на позов не подала. При цьому, 08.10.2024 до суду надійшла заява відповідачки від 03.10.2024 про розгляд справи без її участі, у якій також зазначено, що відповідачка згодна на розірвання шлюбу. З огляду на зазначені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про можливість розгляду справи № 127/28034/24 за відсутності сторін. Суд, розглянувши матеріали справи № 127/28034/24, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.06.2016 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, 07.06.2016 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 965. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.08.2024 (повторного), [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Причиною розпаду сім`ї є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб носить формальний характер, оскільки з весни 2022 року сторони однією сім`єю фактично не проживають, тому позивач вважає, що шлюб підлягає розірванню. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне. В статті 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи, у відповідності до ст. 111 СК України, необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд враховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (61-3235св19). Враховуючи вище зазначені положення законодавства та судової практики, а також установлені у справі обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Виходячи з того, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинені та шлюб носить лише формальний характер, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно частин 1-2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved