Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] вказує, що між нею та [PERSON] укладено шлюб, який 08 червня 2002 року зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області. За час перебування в шлюбі вони побудували будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок зареєстровано на [PERSON] 29 січня 2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1755487151112. За таких обставин [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 3/4 частки вищезазначеного будинку. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2024 року у даній справі відкрито провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала заяву від 13 листопада 2024 року, в якій просить справу розглядати без її участі. Також зазначила, що вона отримала відзив на позов від відповідача та не заперечує проти поділу будинку на дві рівні частки. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, згідно якого позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти визнання будинку за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя. Позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 3/4 частку в спільній сумісній власності подружжя не визнає в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Івасишин В.П. також не з`явився в судове засіданні, подав до суду клопотання від 13 листопада 2024 року, в якому просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги визнає частково, відповідно до заперечень, зазначених у відзиві [PERSON] . Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08 червня 2002 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі. За час шлюбу сторони побудували будинок загальною площею 54.2 кв.м. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №379316827 від 20 травня 2024 року право власності на вказаний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 29 січня 2019 року за відповідачем [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45317913 від 01 лютого 2019 року Виконавчого комітету Подільської міської ради, Одеської області. Згідно з ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Положення цієї норми визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз`яснень, даних в п.22, п.23 та п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ч.1 та ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] побудований сторонами під час шлюбу, що не заперечується також сторонами у справі. Відповідач [PERSON] не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довів, що спірний будинок набутий ним за особисті кошти. Згідно змісту відзиву на позов відповідач не заперечував проти того, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках. З огляду на викладене, в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 54,2 кв.м. Інша 1/2 частина цього будинку залишається у власності [PERSON] . На підставі положень ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial