Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

В квітні 2024 року позивач звернувся з даним позовом до Семенівського районного суду Чернігівської області. Позов мотивований тим, що громадянин [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] [INFO] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, з дитиною не проживають, вихованням, навчанням та розвитком не займаються, не піклуються про її здоров`я, не забезпечують дитині належного харчування, не надають матеріальної допомоги на утримання сина. Вироком Чернігівського апеляційного суду від 01 вересня 2023 року (справа № 744/12/23) залишеним без змін Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2024 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 263 п.5 ч.2 ст. 115 КК України та призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді довічного позбавлення волі. А саме [PERSON] позбавив життя матір своєї дитини та вчинив умисний кримінальний злочин щодо своєї дитини. Вказує, що згідно рішення виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 09.11.2002 № 202 встановлено опіку над малолітнім [PERSON] та призначено [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] . В зв`язку з даними обставинами позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно сина [PERSON] [INFO] та стягнути на його утримання аліменти на користь позивача. На підставі розпорядження Семенівського районного суду Чернігівської області, в порядку ст.ст.31,41 ЦПК України цивільна справа передана до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області. При автоматичному розподілі головуючим по справі № 744/419/24 визначено суддю Іващенко І.К. Ухвалою судді Іващенка І.К. від 05 червня 2024 року цивільна справа прийнята до розгляду та призначено підготовче засідання на 11:00 годин 03 липня 2024 року. Ухвалою суду від 08 вересня 2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судовий розгляд справи здійснюється з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову, проти заочно розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання на виклики суду неодноразово не з`являлась. Про розгляд справи повідомлялась належним чином, відзив до суду не направляв. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, ознайомившись з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. По справі встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 08.02.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області. На даний час дитина проживає з позивачем, що підтверджено письмовими доказами, які приєднано до матеріалів справи. Батько дитини - [PERSON] тривалий час не надає матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, не цікавиться життям та вихованням сина. Батько дитини вироком Чернігівського апеляційного суду від 01 вересня 2023 року (справа № 744/12/23) залишеним без змін Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2024 року визнано винним за ч. 1 ст. 263 п.5 ч.2 ст. 115 КК України та призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді довічного позбавлення волі. А саме [PERSON] позбавив життя матір своєї дитини та вчинив умисний кримінальний злочин щодо своєї дитини. Рішення виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 09.11.2022 № 202 [PERSON] призначено опікуном над [PERSON] [INFO] та видано посвідчення № 5 (а.с. 14). Як вбачається зі змісту висновку служби у справах дітей Семенівської міської ради Чернігівської області від 28.06.2024, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] . Встановлені та зазначені вище обставини свідчать про ухиляння відповідача від виконання своїх обов`язків із виховання дитини, та засудження його за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо своєї дитини, що може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки наявні факти винної поведінки батька та свідомого нехтування своїми обов`язками по відношенню до сина. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 п.6 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, щодо усіх своїх дітей або когось із них та/або засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Так, згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено , що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст. 12. Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення, зокрема: не забезпечує та не турбується про наявність у неї необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для її виховання, а також засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо своєї дитини [PERSON] . За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку батька по відношенню до своєї дитини, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення його батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини. Суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з дитиною, засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо своєї дитини, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом 24 квітня 2024 року, то аліменти слід стягувати з цієї дати. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, за нормами статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved