Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення терміну її сплати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилаючись на те, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 01.06.2009 року на посаді токаря розточувальника 4 розряду. 14.05.2024 року позивач був звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, згідно наказу №ПТМ00000107 від 14.05.2024 року. Вказував, що останній робочий день позивача 14 травня 2024 року, в цей день та на час подання позовної заяви розрахунок з ним не проведено, не виплачено заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Згідно виданих позивачеві розрахункових листів заборгованість відповідача за період з 01.01.2024 14.05.2024 складає 132453,02 грн.. Зазначив, що згідно проведеного розрахунку розмір компенсаційних втрат доходу у виді заробітної плати внаслідок несвоєчасності її виплати становить 4094,68 грн.. Враховуючи, що роботодавець не здійснив всі належні виплати при звільненні 14.05.2024 року та на наступний день після звільнення позивача, тому [PERSON] просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Просив суд стягнути з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 132453,02 грн., суму компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4094,68 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62857,62 грн.. Зобов`язати ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за [PERSON] за період з 01.04.2024 року до 14 травня 2024 року включно. 18.11.2024 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, остаточно просила суд стягнути з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 132453,02 грн., суму компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4094,68 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 63526,68 грн.. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.08.2024 року у справі відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, попередньо надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що 01.06.2009 року [PERSON] прийнято на посаду токаря розточувальника 4 розряду в ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод», що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] . 14.05.2024 року [PERSON] звільнено з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується наказом №ПТМ 00000107 від 14.05.2024 року. Відповідно до довідки №12/16-000796 від 23.10.2024 року виданої АТ «Полтавський турбомеханічний завод» заборгованість відповідача перед [PERSON] по виплаті заробітної плати складає 132453,02 грн.. Також судом встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1008,36 грн., що підтверджується довідкою виданої АТ «Полтавський турбомеханічний завод». Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо\~працівник в\~день звільнення\~не працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістом статті 117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України № 6-144цс13 від 29 січня 2014 року. Судом встановлення, що станом на день звільнення із займаної посади, відповідачем не виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 132453,02 грн.. Відповідач не надав до суду відзиву на позов, не оспорював вимоги позивача, а також не надав доказі сплати суми заборгованості по заробітній платі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 132453,02 грн.. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з того, що середньоденна заробітна плата позивача складає 1008,36 грн., позивача звільнено з підприємства 14.05.2024 року, у день звільнення з ним не проведений повний розрахунок, а тому з 15 травня 2024 року підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні: Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 63 526 грн. 68 коп.. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427\~(зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам\~у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов)\~на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. У зв`язку з тим, що роботодавець не здійснив виплату заробітної плати у визначений строк, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію втрат доходу у виді заробітної плати внаслідок несвоєчасності її виплати у розмірі 4094,68 грн.. Пункт 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачає, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Отже, підлягає негайному виконанню рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У\~ЦПК України\~визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга\~статті 133 ЦПК України). Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги №6 від 03.06.2024 року,акт приймання надання виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №6 від 03.06.2024 року,квитанцію про оплату юридичних послуг №6 від 07.08.2024 року у розмірі 5000 грн.. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно,\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої\~статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5000 грн., оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі . Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1211,20 грн. сплаченого судового збору та 5000 грн. на правничу допомогу. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн., від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved