Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 11.12.2013 у розмірі 75873, 28 грн та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказано, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11.12.2013 та приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. На підставі такої Анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 75000, 00 грн. Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активізації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи. В процесі користування відповідачем рахунком відбулася зміна відсоткової ставки до 40, 8 %. 30.09.2022 відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку «Універсальна Gold», погоджені суттєві умови користування кредитним рахунком. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням взятих відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 21.08.2024 становить 75873, 28 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 72094, 62 грн та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3778, 66 грн. Ухвалою суду від 23.09.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 136). Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак такі документи повернулися до суду неврученими адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11.12.2013 [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву від 11.12.2013 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 87). При підписанні заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підставі такої анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] строком дії до 07/17 (а.с. 38). В подальшому відповідачу на протязі 2017-2022 років неодноразово видавались кредитні картки «Універсальна Gold», остання 30.09.2022 строком дії до 08/26. З довідки позивача вбачається, що на протязі 2013-2023 років відповідачу поступово збільшувався кредитний ліміт на виданих кредитних картках, востаннє 18.11.2021 до 75000, 00 грн (а.с. 14). Долучена до матеріалів справи виписка за договором за період з 11.12.2013 по 26.08.2024 свідчить про те, що відповідач здійснив активацію кредитної картки, користувався кредитними коштами з власної ініціативи (а.с. 15-37). 30.09.2022 відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку «Універсальна» Gold, погоджені суттєві умови користування кредитним рахунком (а.с. 54-69). 25.03.2023 відповідач підписав у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та додаткову угоду №SAMDN52000128199703_01 до кредитного договору від 25.03.2023 (а.с. 51-83). На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду розрахунки заборгованості за договором №б/н від 11.12.2013, зі змісту яких вбачається, що станом на 21.08.2024 утворилась заборгованість в розмірі 75873, 28 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 72094, 62 грн та заборгованості за простроченим відсотками в розмірі 3778, 66 грн (а.с. 8-13, 40-53), які суд вважає правильними та такими, що відповідають умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідачем даний розрахунок не спростовано. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. В частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, розглянувши дану справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе з зобов`язань, що призвело до порушення майнових прав позивача, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором 11.12.2013 у розмірі 75873, 28 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2422, 40 грн.

Outcome: approved