Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання права на приватизацію житлового приміщення та зобов`язання вчинити певні дії, третя особа територіальна громада м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 31.07.1985 року. Ордер на вказану квартиру отримала її матір [PERSON] , яка працювала на будівництві. Також в квартирі проживали до 1986 року брат позивачки [PERSON] і батько [PERSON] , який помер у 1994 році. Згідно з технічним паспортом, виготовленим 15.03.2023 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована в ОП ЗМБТІ, інвентаризаційна справа № 213840, квартира двокімнатна, неприватизована, загальна площа складає 51,18 кв.м, житлова 27,7 кв.м. Позивачка звернулася 09.03.2023 року до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району із заявою про приватизацію квартири, однак їй було відмовлено, про що свідчить відповідь від 10.03.2023 року за №М-136. Підставою для відмови в приватизації житла була неможливість надати до заяви про приватизацію оригіналу ордеру на вселення. 09.03.2023 року позивачка зверталася до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради стосовно видачі копії корінця обмінного ордера №905, виданого 1974 року на зазначену квартиру, який повідомив їй, що було їм передано на зберігання справи ліквідованого ДКП «Бюро обміну житлової площі» лише з 1984 року, тому надати інформацію не видається можливим. Позивачка вважає, що має право на приватизацію цієї квартири, так як вселилася до неї на законних підставах, незаконність її проживання у ній ніхто не оспорює, проте знайти документи, на підставі яких була видана квартира її родині, неможливо, так як ордер не зберігся, а його відсутність позбавляє можливості реалізувати право на приватизацію. 15 січня 2024 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.33-34). 12 липня 2024 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій вона просить суд залучити у розгляді справи як третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , а також Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки і піклування, оскільки у квартирі [ADDRESS] зареєстровані також неповнолітні онуки позивачки (а.с.55, 56-60). Ухвалою суду від 26.07.2024 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , а також Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки і піклування (а.с.77). Позивачка та її представник, будучи повідомленими судом своєчасно і належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача через канцелярію суду надала заяву, в якій просила суд здійснити розгляд позовної заяви за їх відсутності, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача, будучи повідомленим судом своєчасно і належним чином про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив суд судові засідання провести без представника Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. Третя особа, представники третіх осіб, будучи повідомленими судом своєчасно і належним чином про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надавали. Дослідивши матеріали справи, вивчивши відзив на позовну заяву, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, проаналізувавши і дослідивши всі докази по справі, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] з 31.07.1985 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 213840, квартира двокімнатна, неприватизована, загальна площа квартири складає 51,18 кв.м, житлова 27.7 кв.м. За даними ТОВ «ЗМБТІ» станом на 01.01.2021 року зазначена квартира належить Територіальній громаді м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (а.с.14-16). Відповідно до інформації вих.№М-0426 від 09.03.2023 року, наданої Департаментом з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, стосовно видачі копії корінця обмінного ордера №905, виданого 1974 року на квартиру [ADDRESS] , у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту корінці ордеру на заселення зберігаються лише з 1984 року, тому надати інформацію не видається можливим (а.с.21). Позивачка зверталася\~до голови\~Районної адміністрації\~Запорізької міської\~ради по\~Комунарському району\~із заявою\~від 09.03.2023\~року щодо\~питання приватизації\~квартири. Однак, листом заступника голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради № М-136 від 10.03.2023 року позивачці було відмовлено в приватизації житла, оскільки не було надано копії ордера про надання жилої площі (а.с.22-23). Згідно з інформацією, наданою 30.05.2024 року Департаментом адміністративних послуг на запит суду, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 1969 року народження (а.с.51). Статтями 30 і 41 Конституції України передбачено, що кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст.345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно з п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно зі ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об`єктом приватизації є квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій,- природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст.3 зазначеного закону, - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. На підставі ч.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожен громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках). Згідно зі змістом ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Згідно з ч.11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Таким чином, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не передбачено такої підстави для відмови у приватизації, як відсутність ордера на житлове приміщення. Крім того, частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до п.10 ч.1 ст.15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Згідно з ст.58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до п.п.69, 70, 72 Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (розділ IV), ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення. [PERSON] вселена до квартири [ADDRESS] з 1985 року, на законних підставах, законність її проживання ніхто не оспорює, крім того, відсутні перешкоди, передбачені Законом щодо приватизації приміщення. Суд враховує, що на підставі ордеру до квартири було вселено [PERSON] разом з членами її сім`ї, у тому числі донькою, яка є позивачкою по справі. На час розгляду справи в зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 1969 року народження. Представником відповідача не надано суду доказів щодо відсутності у позивача права на приватизацію спірної квартири. Зокрема, не доведено, що спірна квартира віднесена у встановленому порядку до числа службових. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved