Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

У січні 20224 року заявник [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеною заявою, у якій просила: визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] ; призначити опікуном [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що заявник є дружиною [PERSON] , [INFO] [PERSON] у 2021 році переніс ішемічний інсульт, у 2022 році після початку повномасштабної війни у чоловіка почало загострюватись психічне захворювання, відтак чоловік має обмеження не тільки до життєдіяльності, але і до самообслуговування, спілкування та контролю за своєю поведінкою. Увесь час за [PERSON] доглядає заявник (а.с.4-15). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року відкрито окреме провадження у справі, доручено Правобережному київському місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити [PERSON] , [INFO] адвоката для участі у цивільній справі. Витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) медичну документацію (а.с.16). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року у цивільній справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інституту психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» (а.с.32, 33). 01.08.2024 до суду надійшов лист заступника генерального директора з наукової роботи та освітньої діяльності ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» від 31 липня 2024 року №14.1/02/1867 разом із висновком судово-психіатричного експерта (а.с.34-36). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року зобов`язано Північний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги надати відомості щодо неявки призначеного адвоката Ляшенка І.І. у судове засідання. У разі неможливості прибути раніше призначеному адвокату у наступне судове засідання, доручено Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити [PERSON] , [INFO] , іншого адвоката для участі у цивільній справі та забезпечити прибуття адвоката в судове засідання (а.с.44). У судовому засіданні заявник підтримала заяву та просила її задовольнити. Адвокат у судовому засіданні також підтримала подану заяву та просила її задовольнити. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, попередньо надсилала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.25). Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Предметом судової діяльності є безпосереднє визначення наявності підстав для встановлення такого правового статусу фізичної особи, як обмеження у дієздатності чи визнання її недієздатною. Необхідність судового порядку визнання громадянина обмежено дієздатним або недієздатним обумовлюється істотною зміною правового становища громадянина, який на невизначений період позбавляється можливості самостійно здійснювати свої права і обов`язки. Судова процедура покликана гарантувати правомірність правообмежень, які вживаються до громадянина, особливо якщо судовий розгляд ініційовано особами, що претендують на роль опікунів або піклувальників. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (п.1 ч.2 ст.293 ЦПК України). Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Згідно з абз.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до ч.1 ст.298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними, такий висновок експертизи повинен бути обґрунтованим та мати конкретний характер. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. З аналізу наведених норм слідує, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності з умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не можуть покладатися докази, які ґрунтуються на припущеннях. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 серпня 1985 року, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.14). Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №447518 від 14 січня 2021 року, [PERSON] має другу групу інвалідності з 11 січня 2021 року (а.с.12). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» Мирошниченка О.О. №770 від 27 червня 2024 року, у теперішній час [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Деменції судинного ґенезу. У теперішній час [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Деменції судинного ґенезу. За психічним станом у теперішній час [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.34-36). За таких обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка (ч.1 ст.41 ЦК України). Згідно зі ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно із ч.1 ст.300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Аналізуючи норми ЦК України так ЦПК України у даному питанні, слід звернути увагу, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК слідує, що вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, полягає в тому, що саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. У судовому засіданні встановлено, що у матеріалах справи відсутнє подання органу опіки і піклування про призначення недієздатному опікуна. Відтак, заява у частині вимог призначення опікуна не може бути задоволена. Разом з тим, суд зобов`язаний встановити опіку над недієздатною особою. У цьому випадку обов`язки опікуна над недієздатним тимчасово покладаються на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатного, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом. Разом з тим, суд враховує, що заявник здійснює постійний догляд за чоловіком [PERSON] , відтак вважає за необхідне встановити опіку над недієздатним та тимчасово, до вирішення питання про призначення опікуна над недієздатною особою, покласти обов`язки опікуна на орган опіки і піклування за місцем його фактичного проживання, а самого ж недієздатного залишити під наглядом [PERSON] . Отже, заява підлягає частковому задоволенню, відповідно до наведених висновків. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років (ч.6 ст.300 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. У відповідності до вимог ч.2 ст.299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial