Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розписками посилаючись на те, що 15.07.2021 року позивач позичив відповідачці грошові кошти в сумі 40000,00 грн., які остання зобов`язувалася повернути до 15.09.2021 року. Також, 14.02.2022 року [PERSON] позичила у позивача ще раз кошти в сумі 41000 грн., які зобов`язувалася повернути до 14 травня 2022 року. Проте до цього часу відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань та ухиляється від їх виконання. Зі змісту укладеного між сторонами договору позики (боргової розписки) вбачається, що сторонами не визначено розмір процентів за користування грошима, а тому розмір відсотків обраховується виходячи із розміру облікової ставки НБУ. Отже, проценти за позикою від 15.07.2021 року складають 2121,64 грн., а за позикою від 14.02.2022 року 98,63 грн. Також, позивачу були заподіяні збитки внаслідок інфляції в результаті прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за розпискою від 15.07.2021 року та становлять 2198,86 грн. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми 40000 грн. за період з 16.07.2021 року по 23.02.2022 року (за розпискою від 15.07.2021 р.) складає 733,15 грн, та від простроченої суми 41000 грн. за період з 15.02.2022 року по 23.02.2022 року складає 26,96 грн. (за розпискою від 14.02.2022 року). У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики у загальній сумі 86179,24 грн. ((40000,00 + 2121,64 + 2198,86 + 733,15) + (41000,00 + 98,63 + 26,96)). Ухвалою суду від 17.09.2024 року справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві вказав про розгляд справи без його участі, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 15.07.2021 року [PERSON] було надано в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000,00 грн., які вона зобов`язувалася повернути до 15.09.2021 року. Також, відповідно до розписки від 14.02.2022 року позивачем ще раз надано в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 40000,00 грн., які остання зобов`язувалася повернути до 14.05.2022 року. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи розписками, які містять особисті підписи відповідачки. Проте, зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачка до даного часу не виконала. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~статті 1049 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Суд звертає увагу на те, що позивачем невірно зазначено у позовній заяві суму боргу за розпискою від 14.02.2022 року, а саме: 41000,00 грн., тоді як в розписці цифрами та прописом чітко зазначена сума 40000,00 грн., яку слід стягнути з відповідачки. Оскільки строк виконання зобов`язання за договорами позики настав, [PERSON] грошові кошти не повернула, а тому з неї підлягає стягненню борг за розпискою від 15.07.2021 року в сумі 40000,00 грн. та за розпискою від 14.02.2022 року у сумі 40000,00 грн. Щодо стягнення процентів за розпискою від 15.07.2021 року в сумі 2121,64 грн. за період, вказаний позивачем у поданій позовні заяві, а саме з 16.07.2021 року по 23.02.2022 року суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата ВС у постанові № 310/11534/13-ц зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Також, Велика Палата ВС наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. У постанові від 04.02.2020 р. у справі №912/1120/16 Велика Палата ВС, також зазначила, що регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Відповідно положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів за час користування грошовими коштами відповідно до рівня облікової ставки Національного банку України можуть бути задоволенні лише в межах строку дії договору з 16.07.2021 року по 15.09.2021 року включно. Згідно даних Офіційного інтернет-представництва НБУ облікова ставка НБУ склала з\~ 16.07.2021 року по 22.07.2021 року (7 днів) 7,5% річних; з 23.07.2021 року по 09.09.2021 року (49 днів) 8% річних, з 10.09.2021 року по 15.09.2021 року (6 днів) 8,5% річних. Отже, проценти за позикою\~ від 15.07.2021 року складають 543,01 грн., а саме: (40000х7,5%) : 365х7днів = 57,53 грн., (40000х8%) : 365х49 = 429,59 грн., (40000х8,5%) : 365х6 = 55,89 грн., 57,53+429,59+55,89= 543,01 грн. Щодо нарахованих позивачем процентів за розпискою від 14.02.2022 року в сумі 98,63 грн. за період з 15.02.2022 року по 23.02.2022 року, то суд вважає його вірним та саме цю суму процентів слід стягнути з відповідачки за вказаною розпискою. Вирішуючи питання з приводу стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях\~599-601,604-609 ЦК України. Згідно частини другої\~статті 625\~ЦК\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). В позовній заяві позивач просить стягнути за розпискою від 15.07.2021 року 733,15 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми та 2198,86 грн. інфляційних втрат від простроченої суми позики, а за розпискою від 14.02.2022 року 26,96 грн. трьох відсотків річних. Однак, позивачем першим днем прострочки визначено наступний день після укладення договору, а не кінцева дата повернення грошових коштів. Відповідно\~ до\~ пункту\~ 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України:\~ У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому, три відсотки річних підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у період з 15.09.2021 року по 23.02.2022 року (за розпискою від 15.07.2021 р.) та становлять 1906,85 грн. відповідно до наступного розрахунку: 40000(сума боргу)х3%х162(днів у періоді нарахування)/365(днів у році)/100 = 532,60 грн. Щодо стягнення 3% річних за розпискою від 14.02.2022 року слід зазначити, що вказана сума не підлягає стягненню, так як початок її нарахування припадає на 14.05.2022 року, тобто під час дії в Україні воєнного стану. Щодо розрахунку інфляційних втрат позивача за розпискою від 15.07.2021 року, то судом встановлено, що розмір інфляційних втрат позивача становить: 2198,86 грн. відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку, а тому їх слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути заборгованість за розпискою від 15.07.2021 року у загальному розмірі 43274,47 грн., яка складається з: 40000 грн. основної суми боргу, 543,01 грн. відсотків за користування позикою, 532,60 грн. трьох відсотків річних та 2198,86 грн. інфляційних втрат, а також заборгованість за розпискою від 14.02.2022 року у загальному розмірі 40\~098,63 грн., яка складається з 40000 грн. основної суми боргу та 98,63 грн. відсотків за користування позикою. Загальний розмір заборгованості відповідачки становить 83373,10 грн. Щодо розподілу судових витрат по справі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1171,76 грн. (1211,20х83373,10:86179,24).

Outcome: partial