Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати припиненим договір поруки від 05.03.2008, укладений між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування вимог зазначено, що 05.03.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KIY0GA00000041. Також 05.03.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, у відповідності до п. 16 якого, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 05.03.2008 №KIY0GA00000041, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 99500,00 дол. США. У зв`язку з невиконанням зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, 05.03.2010 та 30.03.2011 АТ КБ «Приватбанк» на адресу [PERSON] направляв вимоги щодо виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою від 28.05.2011 про звернення стягнення. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02.11.2011 у справі № 1213/2011 підмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». У подальшому АТ КБ «Приватбанк» знову звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою від 13.12.2013 про звернення стягнення. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.03.2014 у справі № 363/5159/13-ц позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Таким чином, строк повернення [PERSON] заборгованості (право вимоги) за кредитним договором настав ще 02.04.2010, після надсилання відповідачем вимоги від 05.03.2010, після чого Вишгородським районним судом Київської області 26.03.2014 у справі № 363/5159/13-ц було постановлено відповідне рішення про стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи вищезазначене, порука припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України ще 02.04.2015, а тому [PERSON] не може нести солідарну відповідальність за виконання боржником своїх обов`язків за кредитним договором. Ухвалою суду від 10.01.2024 у справі відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.04.2024 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Абібулаєвою Т.Г. до суду подано відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Представник відповідача зазначала, що позивач звернулася з позовом до відповідача щодо визнання поруки припиненою, проте відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наявність судового спору між сторонами в іншому суді - справа № 363/1346/23. Зокрема, якщо судом розглядається справа про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права у цьому провадженні, доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Аналогічно, після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, із тих підстав, що порука припинилася. Ухвалою суду від 28.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 07.10.2024 представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Абібулаєвою Т.Г. до суду подано заяву про долучення до матеріалів справи копії рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 363/1346/23. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без його участі. Представник відповідача 25.11.2024 подала до суду заяву в якій зазначила, що спір щодо поруки було вирішено в іншій справі, де рішення набрало законної сили. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що 05.03.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KIY0GA00000041. Також 05.03.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, у відповідності до п. 16 якого, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 05.03.2008 №KIY0GA00000041, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 99500,00 дол. США. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 363/1346/23 було відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Зокрема, у мотивувальній частині рішення суд встановив: «Також суд зазначає, що згідно пунктів 11, 12 Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.» Відповідно до цього, та до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений, або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому, видами забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором є іпотека та порука. Таким чином, здійснивши право на дострокове повернення кредиту та звернувшись з позовом до суду у 2013 році, за результатом розгляду якого, прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення основного зобов`язання, кредитор, відповідно до частини четвертої 559 ЦК України, та з урахуванням встановленого Договором поруки строку - 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором, повинен був звернутися до суду та пред`явити свої вимоги до поручителя у 2018 році, що Банком зроблено не було. За таких обставин, кредитором були пропущені строки пред`явлення вимог до поручителя, тому договір поруки є припиненим.» Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Відповідно до правових висновкі Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67 цс 20), задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи - боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоб обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, оскільки вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (ч. 2 ст. 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (ч. 2 ст. 432 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання поруки припиненою, оскільки ухвалення рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12.03.2024 у справі № 363/1346/23 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, оскільки цей позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості. Тобто, належним способом захисту для позивача у даному випадку є захист своїх прав при розгляді справи № 363/1346/23 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, заперечуючи проти позову та доводячи обставини щодо припинення поруки, тому що неприпустимим є ініціювання окремого судового процесу з метою перегляду у межах нової справи судового рішення, прийнятого в іншій справі. Крім того, суд звертає увагу на те, що припинення поруки згідно з ч. 4 статті 559 ЦК України є безпідставними ще у зв`язку з тим, що питання щодо визнання поруки припиненою вже було вирішено при розгляді справи № 363/1346/23. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин суд вважає, що судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed