Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що в квітні 2003 року вона придбала у відповідача житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок було передано позивачу на підставі акту прийманняпередачі від 10.04.2003 року. На теперішній час позивач має намір розпорядитися даним будинком шляхом його дарування, однак не може це зробити через недотримання при його придбанні нотаріального посвідчення угоди, як того вимагало законодавство того часу. Відповідач на пропозицію позивача відмовляється від укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу даного будинку. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку, укладений між нею та СТОВ «Лан» 10.04.2003 року та визнати за нею право власності на даний будинок. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову в повному обсязі. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши наявні у справі матеріали (довідку Новоєгорівського старостинського округу виконавчого комітету Баштанської міської ради від 07.02.2024 року; акт приймання-передачі житлового будинку від 10.04.2003 року; довідку СТОВ «Лан» (без дати та номеру); копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.01.2005 року; довідку КП «Баштанське РБТІ» від 12.02.2024 за №43 року; копію технічного паспорту на житловий будинок; витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва; висновок про оцінку майна; ідентифікатор об`єкта будівництва), суд прийшов до висновку необхідності відмови в задоволені позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.01.2005 року та довідки КП «Баштанське РБТІ» від 12.02.2024 року за №43, житловий будинок розташований по [ADDRESS] , зареєстровано за СТОВ «Лан». Згідно акту приймання-передачі житлового будинку від 10.04.2003 року, СТОВ «Лан» передало, а [PERSON] прийняла житловий будинок з усіма прибудфівлями, розташований по [ADDRESS] . Згідно довідки СТОВ «Лан» (без дати та номеру), [PERSON] в 2003 році сплатила в повному обсязі оплату за житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Згідно висновку про оцінку майна, оціночна вартість вищевказаного житлового будинку становить 48075 грн. Згідно довідки Новоєгорівського старостинського округу виконавчого комітету Баштанської міської ради від 07.02.2024 року за №52, [PERSON] проживала в житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] з 2003 року. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що правочин вчинено в 2003 році, тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до ст.41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво або багатосторонніми (договори). На підставі ст.42 ЦК УРСР угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Статтею 47 ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснення, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Слід зазначити, що положення ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР щодо визнання угоди дійсною, можуть застосовуватися тільки щодо угод, які підлягали нотаріальному посвідченню та не потребували ще і державної реєстрації договору. Таким чином, вказаною правовою нормою передбачено можливе визнання судом дійсним договору лише з приводу недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, тобто, договору, для якого законодавцем передбачена таке посвідчення. Визнання договору дійсним, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, для якого передбачено не лише нотаріальне посвідчення, а й державна реєстрація можливості не передбачено. Враховуючи, що для укладення договору купівлі-продажу будинку обов`язкове не лише нотаріальне посвідчення, а й його державна реєстрація, правила ч.2 ст.47 ЦК УРСР на такий договір не поширюються. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки спірний договір на момент його укладення підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню відповідно до вимог ст.227 ЦК Української РСР та ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», тому відповідно до вимог ч. 2 ст.47 ЦК Української РСР такий договір не може бути визнаний дійсним, а тому вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимог позивача про визнання за ним права власності на спірний житловий будинок, суд зазначає, що оскільки дана вимога є похідною від вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, яка задоволенню не підлягає, тому підстави для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на житловий будинок теж задоволенню не підлягають. Суд також звертає увагу на не доведеність позивачем того факту, що на час звернення до суду право власності на вищевказаний спірний житловий будинок залишається зареєстрованим саме за відповідачем, враховуючи, що позивачем не надано відомостей з реєстру речових прав щодо даного будинку, а довідка КП «Баштанське РБТІ» від 12.02.2024 року за №43 відображає такі відомості лише станом на 31.12.2012 року. Визнаня права власності на нерухоме майно за позивачем без відомостей про власника майна станом на час звернення до суду є неприпустимим, оскільки може призвести до порушення прав третіх осіб. Крім того, необхідність відмови в задоволенні позову обумовлена не доведенням позивачем факту ухилення відповідачем від нотаріального оформлення даної угоди (зокрема факту отримання відповідачем пропозиції щодо нотаріального оформлення даної угоди тощо). У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №389/122/16ц (провадження №61-12634св18) зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. Наявні в\~матеріалах справи\~довідка Новоєгорівського\~старостинського округу\~виконавчого комітету\~Баштанської міської\~ради від\~07.02.2024\~року за\~№52\~(видана\~саме відповідачу),\~акт приймання-передачі\~житлового будинку\~від 10.04.2003\~року, довідка СТОВ «Лан» (без номеру та дати), копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.01.2005 року (видане саме відповідачу) та довідка КП «Баштанське РБТІ» від 12.02.2024 року за №43 (видана саме відповідачу) свідчать саме про сприяння відповідачем позивачу в оформленні права власності шляхом надання відповідних документів. Також слід звернути увагу на подання представником відповідача заяви про визнання позову, що також спростовує факт ухилення відповідачем від нотаріального оформлення даної угоди. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.\~47,227, ЦК УРСР\~та

Outcome: dismissed