Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про зобов`язання вчинити дії, а саме за судовим рішенням зобов`язати відповідача демонтувати камери зовнішнього відеоспостереження, встановлені на фасаді його будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] ; по сусідству з нею розташоване домогосподарство, власником якого є [PERSON] ; останній встановив на стіні свого житлового будинку відеокамеру для ведення зовнішнього спостереження під таким кутом, що дозволяє відповідачу спостерігати за входом до житлового будинку та земельною ділянкою, на якій розташовані належні позивачу будівлі та споруди. Зважаючи на те, що вона не надавала дозволу на проведення фото та відео зйомки свого життя та членів своєї сім`ї, тому вважає такі дії відповідача втручанням в їх особисте життя, порушує конституційне право позивача на недоторканість особистого та сімейного життя. Оскільки добровільно з відповідачем домовитися не вдалося про відвернення відеокамери в інший бік, просить рішенням суду зобов`язати його демонтувати вказані відеокамери, в радіус огляду яких потрапляє будинковолодіння позивача. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому проти такого заперечив, вважав його безпідставним, оскільки встановлені ним камери відеоспостереження на фасаді власного будинку жодним чином не порушують права позивача та не направлені на втручання в її особисте життя, оскільки такі скеровані на фасад його будинку і до межі спільного паркану із сусідкою, також нею не доведено, що встановлені камери мають технічну можливість здійснювати запис; тому вважає, що демонтаж камер призведе до порушення саме його особистих прав та інтересів, які спрямовані на забезпечення схоронності будинку та безпеки мешканців, - просив у позові відмовити. У судовому зсіданні позивач свої вимоги підтримала та просила такі задовольнити з викладених у зверненні до суду підстав; відповідач посилався на обставини, викладені у письмовому відзиві та пояснив, що відеокамерами охоплюється виключно його будинок та подвір`я; оскільки позивач, будучи його сусідкою раніше вчинила крадіжку його майна із подвір`я, за що була засуджена вироком суду, а тому в тому числі з метою уникнення вчинення подібних таких дій у майбутньому, він вирішив встановити відеонагляд свого будинковолодіння, що не заборонено законом. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини за матеріалами цивільної справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку про відмову в задоволенні позову виходячи із далі викладеного: Згідно із ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність; право на судовий захист передбачається ст. 55 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 22.04.1990р. виконкомом Новосілко-Гостиннівської сільської ради Самбірського району Львівської області [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб №202 від 15.04.2024р., виданої старостою Новосілко-Гостиннівського старостинського округу Рудківської міської ради за адресою по [ADDRESS] зареєстровані дев`ять осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Із відповіді міського голови Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області відомо, що [PERSON] звертався із заявою про вирішення питання незаконного використання спеціальних технічних засобів отримання інформації з боку [PERSON] ; аналогічно з цим питання він звертався в органи поліції, що вбачається із відповіді №8365/58/012023 від 10.11.2023р. У ході перевірок було встановлено ознаки цивільно-правових відносин та відомостей, які б вказували на ознаки кримінального правопорушення, не виявлено. Згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2014 року відомо, що [PERSON] засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу, зокрема за вчинення крадіжки 220 штук цегли із подвір`я [PERSON] . На час розгляду справи в суді чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинках, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності. Разом з тим, оцінюючи відеозапис наданий позивачем, суд відзначає, що на такому зображено одну відеокамеру встановлену на житловому будинку, що розташований поруч з домоволодінням позивача (ріг фасаду будинку і стіни будинку, яка іде паралельно до межі домоволодінь сторін), позивач здійснює відео фіксацію місця розташування камери із свого подвір`я, відповідач визнав, що це його будинок, на якому він встановив камеру відеоспостереження, однак із даного відео достеменно встановити напрямок, у який звернено камеру і яку частину місцевості вона охоплює неможливо. Окрім цього стосовно наведеного відповідач із власного телефону суду та позивачу продемонстрував зображення з спірної камери, що була у той момент підключена онлайн, і жодним чином не вбачалося охоплення території земельної ділянки позивача [PERSON] , чи її будинковолодіння. Безпосередньо сама позивач це підтвердила, що в фокус спірної камери відеоспостереження не попадає її домоволодіння, але цю камеру можна в будь-який час повернути в її бік, а тому на її переконання тієї камери там не має бути взагалі. Така позиція [PERSON] судом критикується, оскільки нічим не підтверджена та є необґрунтованою. Також незрозумілою для суду є відповідь [PERSON] на доданий до справи [PERSON] вирок суду і встановлені у ньому обставини, - що це є історичне судове рішення і його жодним чином не слід досліджувати. Тому, аналізом наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відеонагляд встановлено відповідачем виключно з метою створення безпечних умов проживання і цим права сусідів по будинку не порушуються, у приватне життя громадян він не втручається. Відповідно до ст. 32 Конституції України, ст. 301 Цивільного кодексу України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. За змістом ст. 307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. При цьому суд зазначає, що ч. 1 ст. 307 Цивільного кодексу України поширюється на всі суспільні відносини, в тому числі і на правовідносини, що стосуються використання житла приватними власниками. Згідно статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Із урахуванням вимог наведених норм власник не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди, але використовувати технічні засоби, в тому числі й телекамери (відео реєстратор) для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку (квартири) біля входу до них має право, без фіксації на фото-, кіно-, теле- відео плівку (тобто без зберігання інформації для її використання). Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на такі обставини як місце розташування камери, напрямок у якому вона спрямована по горизонталі, її нахил по вертикалі, а також виходячи з огляду онлайн в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем в цілому не доведено, що встановлена відповідачем відеокамера здійснює відеозйомку території її домоволодіння, - і таким чином це посягає на її право на приватне життя чи членів її сім`ї. Судом із позиції позивача не з`ясовано, які реально її права порушені відповідачем, а також те, чи є метою пред`явлення позову позивачем [PERSON] захист (відновлення) її прав і законних інтересів і чи можливо при обраному нею способі захисту відновити (захистити) її права. За змістом ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред`явлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою. Тому у позові [PERSON] про зобов`язання відповідача [PERSON] демонтувати встановлену на будинку камеру (камери) відеоспостереження відмовляється судом повністю за недоведеністю та безпідставністю, оскільки за встановлених обставин експлуатація відповідачем камер відеоспостереження не порушує жодним чином законних прав, свобод та інтересів позивача чи членів її сім`ї, а її пред`явлена вимога в судовому порядку є необґрунтованою; відповідно до ст. 141 ЦПК України в такому разі судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed