Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-20 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 27.11.2022 року близько о 16 год. 00 хв. на автомобільній дорозі сполученням Київ-Ковель, 34 кілометр, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «LEXUS», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] . Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 26.12.2022 року у справі № 363/4466/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Представник потерпілого своєчасно звернувся до МТСБУ з повідомленням про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. МТСБУ відшкодувало завдані [PERSON] збитки внаслідок ДТП у розмірі 160\~000 грн. 00 коп. у виді матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, а також 2380 грн. 00 коп. у виді витрат на послуги аварійного комісара. З урахуванням вищевикладеного, МТСБУ просило стягнути з [PERSON] суму завданих збитків, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 22.10.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. До судового розгляду представником позивача заявлено клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від [PERSON] надійшла заява, в якій [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, а також просив провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотань про проведення судового засідання за відсутності сторін, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені у статті 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З наведеного вбачається, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: протиправне діяння, шкода, причинно-наслідковий зв`язок між ними, а також вина особи у вчиненому діянні. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України предмет доказування становить: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди, яка в силу положень ч. 2 ст. 1166 ЦК України презюмується. Саме тому у деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Одним з різновидів цивільно-правової відповідальності за відсутності вини особи, яка своєю поведінкою заподіяла шкоди, є відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що врегульовується положеннями ст. 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З наведеного також вбачається, що діяльність з експлуатації транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. У зв`язку з цим завдання шкоди, внаслідок використання транспортного засобу, зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 1187 ЦК України. З постанови Вишгородського районного суду Київської області від 26.12.2022 року у справі № 363/4466/22, яка набрала законної сили 06.01.2023 року (а.с. 4), вбачається, що 27.11.2022 року близько о 16 год. 00 хв. на автомобільній дорозі Київ-Ковель, на 34 кілометрі, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21041, державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, погодних умов, стану дорожнього покриття, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортним засобом, внаслідок чого виїхав на зустрічну суму, де сталося зіткнення з транспортним засобом марки Lexus RX 350, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою суду від 26.12.2022 року констатовано факт порушення [PERSON] вимог п. 12.1 ПДР України. Цією ж постановою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (Постанова КЦС ВС від 29.09.2023 року у справі № 573/1/23). Згідно із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено факт протиправної поведінки відповідача [PERSON] щодо порушення вимог ПДР України під час експлуатації транспортного засобу ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER] , який, у свою чергу, є джерелом підвищеної небезпеки. З постанови Вишгородського районного суду Київської області від 26.12.2022 року у справі № 363/4466/22 (а.с. 4), звіту про оцінку транспортного засобу Lexus, державний номерний знак [NUMBER] , № 8681/12/22 (а.с. 12-34), судом встановлено, що внаслідок вищезазначеної ДТП автомобіль Lexus, державний номерний знак [NUMBER] , який на праві приватної власності належить [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 11), зазнав пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 300\~921 грн. 15 коп. Таким чином, судом встановлено як факт протиправної поведінки відповідача [PERSON] , що мала місце при використанні джерела підвищеної небезпеки (експлуатації транспортного засобу), так і факт заподіяння внаслідок такої поведінки майнової шкоди [PERSON] як власнику іншого транспортного засобу, що зазнав пошкодження внаслідок ДТП, а також причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та завданою шкодою. З урахуванням вищевикладеного, суд також приходить до висновку про виникнення між [PERSON] та [PERSON] деліктного зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої останнім. Разом з тим, виконання обов`язку у деліктному зобов`язанні з відшкодування шкоди, завданої власником наземного транспортного засобу, має законодавчо визначену специфіку. Вказана специфіка передбачена приписами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5, 6 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 вищезазначеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Аналіз викладених приписів чинного законодавства дає можливість зробити висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього (Постанова ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц). Крім того, у Постанові ВП ВС від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 було зазначено, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Згідно наявної в МТСБУ інформації (а.с. 5) цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER] , на момент вчинення ДТП не була застрахована у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 39.1 ст. 39 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пп. а п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. З наведених приписів законодавства вбачається, що у випадку, коли власник наземного транспортного засобу на момент вчинення ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність шляхом укладення зі страховиком договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, що зазнав збитків внаслідок ДТП, спричиненого водієм транспортного засобу, чия цивільно-правова відповідальність не застрахована, виступає саме МТСБУ, яке здійснює страхове відшкодування потерпілому у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що 30.11.2022 року [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою (а.с. 9) про відшкодування шкоди у порядку ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З метою визначення розміру збитків, заподіяних [PERSON] , МТСБУ було замовлено в ТОВ «Сател Груп», як суб`єкта оціночної діяльності» звіт про оцінку транспортного засобу. Як вбачається зі звіту № 8681/12/22 (а.с. 12-39), вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus, державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 300\~921 грн. 15 коп. 19.01.2023 року між ТОВ «Сател Груп» та МТСБУ було підписано акт (а.с. 46), яким засвідчено прийняття документів у виді звіту № 8681/12/22 від 18.01.2023 року. В акті зазначається, що він є підставою для проведення розрахунку між ТОВ «Сател Груп» та МТСБУ в сумі 2\~380 грн. 00 коп. З платіжної інструкції № 580043 від 23.01.2023 року (а.с. 43) судом встановлено, що за проведення автотоварознавчого дослідження № 8681/12/22 від 18.01.2023 року МТСБУ сплатило на користь ТОВ «Сател Груп» 2\~380 грн. 00 коп. З наказу МТСБУ № 3/4434 від 07.03.2023 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » (а.с. 40) судом встановлено, що МТСБУ було визначено сплату на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 160\~000 грн. 00 коп., що є лімітом відповідальності МТСБУ. З платіжної інструкції № 823988 від 08.03.2023 року (а.с. 42) судом встановлено, що на виконання умов вказаного наказу МТСБУ здійснило перерахунок на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 160\~000 грн. 00 коп. Таким чином, судом встановлено факт здійснення МТСБУ страхового відшкодування у розмірі 160\~000 грн. 00 коп. на користь [PERSON] , яка зазнала матеріальних збитків внаслідок протиправної поведінки відповідача [PERSON] щодо експлуатації транспортного засобу, не застрахувавши при цьому власну цивільно-правову відповідальність у порядку, встановленому чинним законодавством. МТСБУ повністю виконало обов`язок [PERSON] у деліктному зобов`язанні, що виникло між останнім та [PERSON] у зв`язку з заподіянням шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З матеріалів позовної заяви судом не встановлено, що відповідач [PERSON] відноситься до категорій осіб, визначених у п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що МТСБУ, як особа, що відшкодувала шкоду, завдану протиправними діями [PERSON] як власника наземного транспортного засобу, що не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у порядку, встановленому законом, набуло право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування, який складає 162\~380 грн. 00 коп., з яких: 160\~000 грн. 00 коп. сума збитків у зв`язку зі здійсненням страхового відшкодування; 2\~380 грн. 00 коп. сума збитків, понесених у зв`язку з проведенням автотоварознавчого дослідження. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved