Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Акцент Банк», Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, 17.02.2018 р. між [PERSON] та АТ «А-Банк» було укладено договірні відносини, позивач отримала платіжну кредитну карту [NUMBER] , на якій було встановлено кредитний ліміт у розмірі 25000 грн., що наданий банком для потреб клієнта. 22.11.2021 року в другій половині дня на номер телефону позивача [NUMBER] поступив дзвінок з номеру [NUMBER] та невідомий чоловік, який представився працівником мобільного оператора та повідомив, що відбудеться оновлення тарифів. Після вищезазначеної короткої розмови, номер мобільного телефону перестав працювати. Цього ж для позивач звернулась до відділення оператора мобільного зв`язку "Київстар" для відновлення сім-картки, де їй повідомили, що сім-карта була перевипущена невідомим способом. Після відновлення сім-картки на неї почали приходити різні повідомлення з текстом про зняття кредитних грошових коштів з кредитної картки, відкритої в АТ «А-Банк». Згідно виписки по картці/рахунку, 22.11.2021 р. з рахунку/картки позивача перераховані кредитні грошові кошти в сумах: о 15:34:09 год. на банківську у [NUMBER] АТ «Таскомбанк», о 15:43:27 год. на банківську картку [NUMBER] АТ «Таскомбанк», о 15:44:30 год. на "MoneyveoP2PdebMC, MoneyveoP2PdebMC, Kyiv, U Переказ коштів з картки АТ "А-БАНК", о 15:43:40 год. на " MoneyveoP2PdebMC, MoneyveoP2PdebMC, Kyiv, U Переказ коштів з картки АТ "А-Банк». Загальна сума, несанкціонованих переказів кредитних коштів, з урахуванням комісії банку, склала 16018 грн. 17 коп. Позивач стверджує, що жодних рахунків, відритих в АТ «Таскомбанк» вона не має, а тому звернулась до АТ «А-Банк» із письмовою заявою щодо несанкціонованого списання кредитних коштів з її банківської картки, та поновлення кредитних коштів на них. Однак, відповідачем безпідставно відмовлено в оскарженні, оскільки у знятті коштів винна позивач. При цьому будь яких доказів, які 6 підтверджували вину позивача в розголошенні банківських реквізитів її карток, банком надано не було. Також, позивач звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій. За фактом викладених у даній заяві дій, здійснюється досудове розслідування, відомості про яке внесені до ЄРДР за номером кримінального провадження 12021046730000803, в рамках якого позивача визнано потерпілою. Також представник позивача зазначає, що позивач не розголошувала третім особам реквізити своєї банківської картки банку АТ «А-Банк», а відмова у відновленні кредитних коштів на її рахунках є безпідставною, необґрунтованою та не підтвердженою жодними доказами. З урахуванням наведеного, представник позивача просить: визнати дії Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» протиправними та такими, що призвели до порушення прав [PERSON] , як споживача банківських послуг; визнати нечинними транзакції від 22.11.2023 р. щодо переказу коштів з карткового рахунку [NUMBER] в сумах: 5000 грн. (200 грн. - комісія за переказ коштів) на картковий рахунок [NUMBER] АТ «Таскомбанк»; 5000 грн. (200 грн. - комісія за переказ коштів) на картковий рахунок [NUMBER] АТ «Таскомбанк»; 3891 грн. (155,64 грн.-комісія за переказ коштів) на рахунок MoneyveoP2PdebMC, MoneyveoP2PdebMC, Kylv, U Переказ коштів з картки АТ «А-Банк»;1501 грн. (60,04 грн.-комісія за переказ коптів) на рахунок MoneyveoP2PdebMC, MoneyveoP2PdebMC, Kylv, U Переказ коштів з картки АТ «А-Банк», неналежними переказами та зобов`язати АТ «А-БАНК повернути [PERSON] грошові кошти, шляхом їх відновлення на картковому рахунку [NUMBER] ; скасувати нарахування АТ «А-Банк» клієнту [PERSON] по кредитним коштам в сумі 16018,17 грн. на картковому рахунку [NUMBER] , проценти за користування кредитними коштами в тому числі неустойки (штрафи, пеня), комісії з дня здійснення неналежного переказу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року вищевказану справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року роз`єднано вимоги позовної заяви [PERSON] до Акціонерного товариства «Акцент Банк», Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку у самостійні провадження. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Акцент Банк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку та передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12 квітня 2024 року цивільна справа передана судді 12 квітня 2024 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Акцент Банк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку, передати на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. 25 червня 2024 року цивільна справа № 752/7864/24 надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2024 року, для її розгляду визначено суддю Мачуського О.М. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 26 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 22 липня 2024 року представник відповідача АТ «А-Банк» - адвокат Омельченко Є.В. подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, позивач звернулась до відповідача та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку на підставі якої їй видано банківську карту (відкрито поточний рахунок з кредитним лімітом). Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку держатель зобов`язується: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати Карту для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати , пошкодження, розкрадання Карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу; нести відповідальність за розголошення та розповсюдження будь-яких персональних даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта; інше. При цьому, за умови коли електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції., є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та неодноразово підтверджені Верховним Судом у своїх постановах, остання від 23.01.2020 року № 179/1688/17. Отже, позивачем, у розумінні абзацу 2 п. 1.23, 1.24 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України» не доведено здійснення банком неналежного чи помилкового переказу, що кошти переказано неналежному отримувачу без законних підстав. Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що вона, як користувач не замовляла і не оформляла здійснення платіжних операцій за відкритими їй банківськими рахунками, не довела порушення відповідачем вимог ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та Правил надання банківських послуг, що банком порушено правила розрахункових операцій; не довела тієї обставини, що банком здійснено недозволені або некоректно виконані платіжні операції чи вчинено їх без розпорядження та волевиявлення позивача. Позивач сама надала доступ шахраям до свого мобільного телефону, що в подальшому і стало причиною щодо втрати нею інформації для проведення платіжних операцій. До банку, позивач до проведення шахрайських операцій, щодо злому телефону, не зверталась. Отже, саме позивач втратила інформацію, що дала змогу провести вказані операції, що є порушенням Умов та правил надання банківських послуг та Положень про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням. З урахування наведеного, представник позивача просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5000,00 гривень. Правом, передбаченим ст. 179 ЦПК України, щодо подачі відповіді на відзив на позовну заяву, позивач не скористалась. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 752/7864/ до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, натомість в матеріалах справи наявна заява представника позивача адвоката Бобокал Р.Б. про здійснення розгляду справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» із Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. 19 лютого 2018 року сторонами підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить який містить основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема, інформацію щодо суми/ліміту кредиту, строку кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання, процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом. На підставі укладеного Договору позивач отримала платіжний інструмент, а саме: кредитну картку номер [NUMBER] . Таким чином, [PERSON] є держателем платіжної картки АТ «А-Банк» № [NUMBER] (гривні). У період часу з 15 год 34 хв. до 15 год 43 хв. 22.11.2021 року невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи грошовими коштами, з карткового рахунку, відкритого у банку на ім`я [PERSON] , шляхом перерахування грошових коштів, загальна сума яких, становить 15392,00 гривен (з урахуванням комісій 16007,68 гривень), а саме: 5000 грн. + 200 грн. - комісія за переказ коштів, на картковий рахунок [NUMBER] АТ «Таскомбанк»; 5000 грн. + 200 грн. - комісія за переказ коштів, на картковий рахунок [NUMBER] АТ «ТАСКОМБАНК»; 1501 грн. + 60,04 грн.-комісія за переказ коштів, на рахунок MoneyveoP2PdebMC, MoneyveoP2PdebMC, Kylv, U Переказ коштів з картки АТ «А-Банк», 3891 грн. + 155,64 грн.-комісія за переказ коштів на рахунок MoneyveoP2PdebMC, MoneyveoP2PdebMC, Kylv, U Переказ коштів з картки АТ «А-Банк». Вказані обставини АТ «А-Банк» не спростовувались. За фактом заволодіння грошовими коштами 07.12.2021 року [PERSON] звернулася до АТ «А-Банк» із заявою щодо несанкціонованого кредитних коштів з її банківських карток, проведення службового розслідування та повернення грошових коштів, втрачених внаслідок шахрайських дій. АТ «А-Банк» надано [PERSON] відповідь № 20.1.0.0.0/7-20211207/113 від 17.12.2021 року, про відмову у поверненні коштів, з посиланням на те, що відповідно до Умов та Правил надання послуг в А-Банку клієнт зобов`язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати картки, PIN-коду, sim-картки мобільного телефону або отримання звістки про їх незаконне використання. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться з клієнтом та/або третіми особами з відома або без відома клієнта при використанні мобільних додатків для здійснення фінансових операцій. Отже, відповідальність за погашення кредитних зобов`язань, які виникли в результаті доступу третіх осіб до особистих даних клієнта, накладається на клієнта до моменту визначення винних осіб та їх притягнення до відповідальності, в рамках законодавства України. Відповідно до відповіді ПрАТ «Київстар» вих. № 6753641933/03/03/02 від 09.02.2022 року на запит №09-02-22 від 09.02.2022 року, до 18:10 год. 22.11.2021 року телефонний номер [NUMBER] особовувався знеособлено (анонімно), а в подальшому зареєстрований за абонентом передплаченого зв`язку - [PERSON] як абонентом не був зареєстрований. 23 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до правоохоронного органу із заявою про кримінальне правопорушення (ЖЄО № 30293 від 23.11.2021 року) та 25 листопада 2021 року відомості про те, що невстановлена особа, шахрайським шляхом, з відкритих рахунків [PERSON] заволоділа грошовими коштами в АТ «А-Банк» на суму 16020 гривень, внесені до ЄРДР за № 12021046730000803, за попередньою кваліфікацією за частиною 1 статті 190 КК України, що підтверджується відповідним витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тлумачення, як статті 3\~ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Як свідчить тлумачення статті 526\~ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Правову позицію у спірних правовідносинах було викладено в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Дана позиція є усталеною та її неодноразово було підтримано Верховним Судом, зокрема, в постановах від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц (провадження №61-1856св17), від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження №61-1396св18), від 14 лютого 2018 року в справі №127/23496/15-ц (провадження №61-3239св18), від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц (провадження №61-16504св18), від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц (провадження №61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження №61-12707св19), від 26 вересня серпня 2020 року в справі №766/19614/18 (провадження №61-19350св19), від 17 вересн 2021 року по справа № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 20 липня 2022 року у справі №521/20764/20 (провадження №61-4665св22), від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 (провадження №61-8249св23) року та інших. Судом касаційної інстанції у наведених вище постановах було акцентовано увагу, зокрема, на факт звернення користувача до банку про скасування спірної транзакції, звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених шахрайських дій, що у сукупності свідчить про відсутність волі користувача на вчинення такого перерахування. Також, Верховним Судом брався до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою та зазначено, що правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно банку. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходивз того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даній справі, [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, вказує, що 22.11.2021 року з 15:34 год. по 15:44 год. невідомою особою без відома позивача, з її карткового рахунку, відкритого в АТ «А-Банк» на інші рахунки декількома операціями здійснено перерахування кредитних коштів, загальний розмір яких з урахуванням комісії банку становить 16018,17 гривень. Ці операції були проведені без її відома, пін-коди та іншу особисту інформацію стосовно платіжних карт нікому не передавала. Матеріалами справи підтверджується, що вказана втрата коштів сталася за участю третіх невстановлених осіб. При цьому, суд враховує, що виявивши безпідставне списання (переказ) коштів, позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перевірки та повернення несанкціоновано перерахованих коштів, а також до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке 25.11.2021 внесені до ЄРДР з номером кримінального провадження 12021046930000803, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Також, відповідно до матеріалів справи відповідачем АТ «А-Банк» не заперечується, що наведені позивачем транзакції було вчинено несанкціонованим шляхом. Водночас, суд враховує, що згідно вказаних вище норм права та правових висновків Верховного Суду саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Аналогічні висновки містяться й в постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі №456/4026/21 (провадження №61-13330св23). АТ «А-Банк» не доведено того, [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Результати службового розслідування за вказаним фактом АТ «А-Банк» не надано. При цьому, посилання АТ «А-Банк» на ту обставину, що позивач порушила Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення таких перерахувань, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про повернення коштів за несанкціоновано здійсненими транзакціями. Списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Також, нарахування процентів, пені та інших штрафних санкцій позивачу по кредитній картці на розмір заборгованості, яка виникла у зв`язку із списанням без її волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій, є неправомірним. Отже, банку слід зупинити такі списання та здійснити відповідний перерахунок заборгованості [PERSON] . Окрім того, сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] , не є підставою для відмови у задоволенні позову. Така позиція повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №766/19614/18 (провадження №61-19350св19), Враховуючи застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, враховуючи, що АТ «А-Банк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «А-банк», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 21.11.2021 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 15392,00 гривен (з урахуванням комісій 16007,68 гривень), суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до АТ «А-Банк» є обґрунтованими. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. У даному випадку, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання АТ «А-Банк» здійснити відновлення залишку коштів на картковому рахунку (кредитній картці) номер [NUMBER] , до проведення спірних операцій (транзакцій) 22.11.2021 року, тобто на 21.11.2021 року, зупинити нарахування відсотків, комісій та інших штрафних санкцій, в тому числі неустойки (штрафи, пеня) на суму неналежних переказів 15392,00 гривен (з урахуванням комісій 16007,68 гривень), проведених 22.11.2021 року та здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] по картковому рахунку [NUMBER] , починаючи з 22.11.2021 року, що утворилася внаслідок проведення операцій (транзакцій) 22.11.2021 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~Судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», за звернення до суду з даним позовом, позивач звільнена від сплати судового збору. Частинами 6,7 ст. 141 КПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а її вимога про захист прав споживачів підлягає задоволенню, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 141 КПК України, з АТ «А-Банк» на користь держави підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1073,60 гривень. Доказів понесення позивачем судових витрат, на час розгляд справи, суду не надано, а вимоги представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, є безпідставними.

Outcome: approved