Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), в якому просила стягнути з відповідача 300 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої смертю, та 50 000 грн. відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 27 вересня 2021 року в м. Волочиськ вантажний потяг сполученням «Львів-Гречани» здійснив наїзд на її чоловіка - [PERSON] , внаслідок чого останній загинув на місці. Вказані обставини були встановлені в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12021243200000194, розпочатого за фактом смерті [PERSON] . Позивач вказує, що їй, як дружині [PERSON] , внаслідок його смерті було заподіяно моральну шкоду, оскільки разом з чоловіком вони проживали 47 років, були пов`язані спільним побутом та проживанням, сімейними стосунками, отже вона втратила не лише підтримку та допомогу, а й кохану людину. Крім втрат, пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивач відчуває біль та страждання через смерть свого чоловіка, оскільки смерть рідної людини є найтяжчою втратою, що не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані. З урахуванням наведеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000 гривень. Також [PERSON] зазначила, що понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 50 000 гривень, які просить стягнути з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1201 ЦК України. Від представника відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому він заперечив проти позову, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що докази заподіяння моральної шкоди позивачу не надані, крім цього, розмір відшкодування може бути зменшений у разі наявності грубої необережності потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо). Щодо відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника - вважає їх завищеними та такими, що не відповідають законодавчому врегулюванню. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов з викладених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] в суді проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що постановою слідчого СВ відділу поліції № 2 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції Панчишина Д.В. закрито кримінальне провадження № 12021243200000194 від 27 вересня 2021 року у зв`язку з відсутністю у даному кримінальному провадженні події будь-якого кримінального правопорушення (а.с. 6-8). Вказаною постановою встановлено таке: «27 вересня 2021 року о 16 год. 14 хв. в м. Волочись вантажний потяг № 2750 сполученням «Львів-Гречани» під керуванням машиніста [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , жителя м. Волочиськ, який знаходився на залізничній колії, внаслідок чого [PERSON] від отриманих травм помер на місці. За вказаним фактом 27 вересня 2021 року СВ ВП № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021243200000194 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України та розпочато досудове розслідування. 27 вересня 2021 року було проведено огляд місця події, а саме: огляд залізничної колії в межах м. Волочиськ, на якій знаходився потяг № 2750, маршрут якого «Львів-Гречани». Між рельсами залізничної колії під вагоном, номер якого 958453327Р знаходилось тіло жителя м. Волочиськ, [PERSON] , [INFO] , з наявними тілесними ушкодженнями, несумісними з життям, а саме: отвір на правій частині черепа розміром 6 см, з якого виступали виділення, частина лівого зап`ястя знаходилась 3,7 м. від тіла [PERSON] . Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони являються помічником машиніста та машиністом електровоза. Так, 27 вересня 2021 року потяг № 2750 слідував маршрутом «Львів-Гречани». Даний потяг був справний, тому що потяг періодично перевіряється працівниками, добре працювала гальмівна система, були справні всі механізми. Повідомили, що 27 вересня 2021 року близько 16 год. 06 хв., проїжджаючи по станції в м. Волочиськ близько за 200 м. вони побачили, що на залізничній колії, по якій рухались, в сидячому положенні на колінах знаходився чоловік, біля нього, на іншій колії знаходився велосипед, в сторону якого він дивився. Побачивши чоловіка, вони одразу почали подавати звукові сигнали, на які він не реагував, після чого вони одразу застосували екстрене гальмування з подачею піску, але через невелику відстань не вдалося попередити наїзд на чоловіка. Після остаточної зупинки потяга, близько 50-60 метрів після наїзду на чоловіка, [PERSON] вийшов з потяга та одразу побіг до місця зіткнення перевірити стан чоловіка, побачивши, що останній має тілесні ушкодження, несумісні з життям, [PERSON] побіг до [PERSON] та доповів йому про це, після чого вони одразу зателефонували в швидку допомогу та поліцію, стали чекати їх приїзду. Згідно довідки розшифрування швидкостемірної стрічки з розрахунком гальмівного шляху потяга № 2750 при електровозі ВЛ80к-650 на 1284 км. пк3. ст. Волочиськ 27 вересня 2021 року о 16 год. 06 хв. було здійснене екстрене гальмування при швидкості 36 км/год. для попередження наїзду на людину. Також згідно результатів розслідування ст. Гречани було встановлено, що машиніст діяв згідно вимог пункту 10.10.21 «Інструкції з обслуговування та експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України» ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015 та вимог пункту 1.3 «Правил технічної експлуатації залізниць України». Швидкість руху на момент застосування екстреного гальмування - 36 км/год., розрахунковий гальмівний шлях потяга 210 м., фактичний гальмівний шлях 200 м. Дії машиніста були вірні. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 602 від 28 вересня 2021 року, причина смерті [PERSON] - розрив тканини головного мозку, множинні переломи кісток черепа. Враховуючи, що вини працівників залізниці [PERSON] та [PERSON] в порушенні правил безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту, що спричинило смерть [PERSON] , немає, з метою уникнення наїзду на [PERSON] машиніст та помічник машиніста подавали сигнали великої гучності, застосували екстрене гальмування, тобто вчинили заходи, спрямовані на уникнення наїзду на [PERSON] , однак [PERSON] перебував на залізничній колії перед рухомим складом при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду, чим порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, а тому кримінальне провадження за ст. 276 ч. 3 КК України необхідно закрити в зв`язку з відсутністю складу даного правопорушення.» Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 61 від 22 жовтня 2021 року, причиною смерті [PERSON] явилася відкрита черепно-мозкова травма, яка була викликана переломом кісток склепіння та основи черепа та розривами мозкової речовини, що підтверджується наявністю вказаних ушкоджень, які були виявлені при проведенні експертизи трупа… Наявні у [PERSON] тілесні ушкодження є характерними для залізничної травми і могли утворитися при наїзді залізничним транспортом (вантажним потягом). Під час судово-токсикологічної експертизи крові з трупа [PERSON] виявлено наявність етилового алкоголю в кількості 3,76 проміле, що має ознаки тяжкої степені алкогольного сп`яніння (а.с. 9-14). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] (а.с. 16). [PERSON] на момент його смерті перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачем - [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , відповідно до якого шлюб між ними було укладено 03 вересня 1977 року (а.с. 18). Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частиною першою статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків). Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Внаслідок смерті [PERSON] його дружині [PERSON] (позивачу) заподіяно моральну шкоду, що полягає у її моральних стражданнях, пов`язаних із втратою близької людини і відповідними змінами у житті через це. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд виходить з такого. В даному випадку причиною загибелі [PERSON] є потрапляння під електропотяг у зв`язку з його грубою необережністю, а саме: порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, та перебування потерпілого у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, що не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. Судом не встановлено доказів, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого. Обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, що не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених вище норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Смерть [PERSON] настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - електропотягом, належним відповідачу, вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, а смерті потерпілого сприяла його власна груба необережність. За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, а саме: в розмірі 100 000 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у її життєвих обставинах. При цьому суд виходить із засад розумності, пропорційності та справедливості. Частиною 1 статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Зважаючи на положення вказаної статті, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на спорудження надгробного пам`ятника у зв`язку із смертю [PERSON] у розмірі 50 000 грн. (понесені витрати підтверджуються даними квитанції № 87 від 28 серпня 2023 року та договору підряду від 03 липня 2023 року - а.с. 19-21). Витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial