Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

Представник позивача у вересні 2024 р. звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів на малолітню дитину, в якому просила: 1) змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача, визначений рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.11.2023, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу); 2) стягувати з відповідача аліменти у розмірі однієї чверті всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття; 3) стягнення аліментів у новому розмірі розпочати з дня набрання цим судовим рішенням законної сили, припинивши стягнення аліментів за рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.11.2023; 4) стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням від 27.09.2023 Тисменицький районний суд Івано-Франківської області розірвав шлюб між сторонами. Рішенням від 28.11.2023 Тисменицький районний суд стягнув з відповідача аліменти на користь позивачки на малолітню дочку у розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. На даний час матеріальне становище відповідача, який на час присудження аліментів не був офіційно працевлаштований, змінилося, він проходить військову службу в Збройних Силах України, отримує регулярний офіційний дохід. Крім того, змінилися потреби дитини у зв`язку з дорослішанням, дитина відвідує заклад дошкільної освіти, слід також ураховувати загальне підвищення цін. Усі ці обставини є підставою згідно ч. 1 ст. 192 СК України для зміни способу стягнення аліментів, яка забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів дитини. Представник позивача в поданій до суду заяві від 02.10.2024 просила справу розглянути за відсутності позивачки та її представника, позов підтримала та просила його задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, в поданому до суду поясненні від 07.11.2024 посилався на часткове визнання заявленого позову про зміну способу стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів у частці від його заробітку (доходу) просив врахувати такі обставини: присуджені судовим рішенням від 28.11.2023 аліменти в твердій грошовій сумі на дочку [PERSON] , [INFO] , він сплачує вчасно і в більшому розмірі, жодної заборгованості зі сплати аліментів не має; 17.01.2024 він зареєстрував шлюб з [PERSON] , у шлюбі 25.10.2024 народилася дочка [PERSON] , дружина перебуває на лікарняному в зв`язку з вагітністю та пологами, а в подальшому буде здійснювати догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, тобто, він має обов`язок матеріально забезпечувати не лише старшу дочку Ренату, а й молодшу дочку Олівію та дружину; його батьки є пенсіонерами, мама має інвалідність третьої групи. Просив визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) в значно меншому розмірі, ніж заявила позивачка. У поданому до суду поясненні від 14.11.2024 представник позивача посилалася на те, що заявлена стороною частка в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) може стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні), тобто це фактично мінімальний розмір аліментів, визначений у частці від доходу, на одну дитину, гарантований законодавством. Призначення мінімальних аліментів означає лише базову підтримку дитини, яка визначена законом для задоволення її основних потреб. Наявність у відповідача ще однієї дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати належне, необхідне та достатнє матеріальне забезпечення дочки Ренати для її гармонійного розвитку. Крім того, обоє батьків позивачки є особами з інвалідністю третьої групи, джерелом доходу яких є пенсія по інвалідності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що в шлюбі сторін позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Після розірвання між сторонами шлюбу згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.09.2023 малолітня дитина залишилася проживати з матір`ю. Згідно довідки Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 05.11.2024 позивачка разом з дочкою Ренатою та своїми батьками зареєстрована та проживає в житловому будинку на [ADDRESS] (а.с.46). Рішенням від 28.11.2023 Тисменицький районний суд Івано-Франківської області стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на малолітню дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини (а.с.10-11). Відповідач належно сплачує аліментні платежі. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Частина 1 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Заявлена одержувачкою аліментів вимога про зміну способу їх стягнення у звязку з необхідністю збільшення розміру аліментів має вирішуватися з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Такий правовий висновок, який ураховується судом при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 152/100/18. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При вирішенні спору суд згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховує такі обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері, яка працює в Головному пункті централізованого спостереження центру технічної охорони Управління поліції охорони в Івано-Франківській області, розмір її доходу невідомий; батько сплачує аліменти на дитину в розмірі 2500 грн щомісячно; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та зміну матеріального становища відповідача, який на час присудження аліментів не був офіційно працевлаштованим, на цей час проходить військову службу в Збройних Силах України (а.с.39), отримує постійний достатній дохід, розмір якого невідомий; 3) відповідач має на утриманні дочку [PERSON] , [INFO] , від другого шлюбу та дружину [PERSON] , яка перебуває на лікарняному в зв`язку з вагітністю та пологами, а в подальшому здійснюватиме догляд за дитиною до досягнення трирічного віку (а.с.34-38); батьки відповідача, з якими він із сім`єю проживає, є пенсіонерами, матір має інвалідність третьої групи (а.с.41). 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 4) позивачка з дочкою проживає зі своїми батьками, матір має інвалідність третьої групи (а.с.46, 53); термін дії пенсійного посвідчення батька позивачки про те, що він є особою з інвалідністю третьої групи, закінчився 01.04.2024 (а.с.54). З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, яка забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів дитини. Суд критично оцінює покликання сторони позивача на те, що заявлена частка в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), яка може стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні), є фактично мінімальним розміром аліментів на одну дитину, визначеним у частці від доходу, що гарантований законодавством. Суд наголошує, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а мінімальним розміром аліментів на одну дитину, гарантованим законодавством, є 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач\~зобов`язаний утримувати\~двох дітей\~(з\~розрахунку однієї\~третини (2/6)\~доходу на\~двох дітей),суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивачки щомісячний розмір аліментів на малолітню дочку в частці від його заробітку (доходу), що становить одну шосту, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд зазначає, що визначений щомісячний розмір аліментів, який становить 1/6 заробітку (доходу) відповідача, в будь-якому випадку значно перевищуватиме мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (2563 грн на дитину до 6 років) та може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. \~ \~ \~ \~З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача 1211,20 грн судового збору в дохід державного бюджету. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд установив, що в рамках цієї справи позивачка понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4800 грн, що підтверджуються належними і допустимими доказами, а саме: засвідченими копіями договору про надання правової допомоги від 12.09.2024 (а.с.13), додатку № 1 до договору про надання правової допомоги (а.с.14), акта виконаних робіт від 20.09.2024 (а.с.15), оригіналом квитанції про оплату правничих послуг від 20.09.2024 (а.с.16). Суд ураховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до якого ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. З урахуванням викладеного, з огляду на часткове задоволення заявленого позову, суд стягує з відповідача на користь позивачки 3300 грн судових витрат. На підставі\~наведеного,\~відповідно до\~ст.\~3,\~27\~Конвеції ООН\~про права\~дитини від\~20.11.1989 (у\~редакції зі\~змінами,\~схваленими резолюцією\~50/155\~Генеральної Асамблеї\~ООН від\~21.12.\~1995),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 181, 182, 183, 192 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved