Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

24.07.2024 позивачка звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на частину квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка на підставі договору дарування частини квартири від 03.12.2012 є власницею частини вищевказаної квартири. Іншу частину квартири успадкувала дружина [PERSON] [PERSON] , яка на день смерті чоловіка проживала з ним. [PERSON] померла [INFO] , спадкоємці після її смерті не встановлені. У вказаній квартирі ніхто не зареєстрований, однак з 2012 року у ній постійно проживає позивачка, володіє всією квартирою, у тому числі спірною її частиною, доглядає за нею, сплачує рахунки за отримання комунальних послуг, здійснює поточний ремонт. Ураховуючи, що [PERSON] більше 10 років добросовісно та відкрито володіє квартирою в цілому, то просить визнати за нею право власності на частину вказаної нерухомості у порядку набувальної давності. Ухвалою судді від 25.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.08.2024. 13.08.2024 представниця Чернігівської міської ради засобами поштового зв`язку подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Ухвалою суду від 15.08.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представниці позивачки адвокатки Дубовик Н.М.; витребувано з архіву Деснянського районного суду м. Чернігова для огляду цивільну справу № 2506/7278/2012. 15.08.2024 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 23.10.2024 у зв`язку з витребуванням доказів. 21.08.2024 представниця позивачки адвокатка Дубовик Н.М. засобами поштового зв`язку подала відповідь на відзив. 28.08.2024 представниця Чернігівської міської ради засобами поштового зв`язку подала заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 23.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14.11.2024; витребувано у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію щодо смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У судовому засіданні позивачка та її представниця позов підтримали і просили задовольнити; представниця відповідача\~позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що у листопаді 1978 року [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] , що встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.10.2012 у цивільній справі № 2506/7278/2012. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 16). [PERSON] після смерті [PERSON] прийняла спадщину як дружина, яка проживала разом зі спадкодавцем (копія зави на аркуші 55 справи 2506/7278/2012). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] убачається, що дружина [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , не зареєструвавши право власності на 1/2 частину спірної квартири (а.с. 15). Із Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.07.2024 № 77508395 убачається, що спадкова справа до майна після смерті [PERSON] не заводилася (а.с. 14). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.10.2012 у цивільній справі № 2506/7278/2012 визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] . На підставі договору дарування частини квартири від 03.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Бондарем М.К. та зареєстрованим у реєстрі за № 1494, [PERSON] від імені [PERSON] (дарувальник) передала безоплатно у власність [PERSON] (обдаровуваний) належну їй на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно витягу про державну реєстрацію прав КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 21.12.2012 № 36873618, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухового майна від 16.07.2024 № 386972871, інформаційної довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 01.07.2024 № 8412 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на частину квартири [ADDRESS] (а.с. 11, 12, 13). Як убачається із технічного паспорта, виготовленого 28.11.2012, вищевказана квартира складається з коридору, площею 2,9 кв.м, санвузла, площею 2,8 кв.м, кухні, площею 5,7 кв.м, кімнати, площею 17,3 кв.м, балкону, площею 0,8 кв.м, всього по квартирі загальна площа 29,5 кв.м (а.с. 17-21). Місце проживання позивачки [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія витягу з реєстру територіальної громади від 09.01.2024 № 2024/000248810 (а.с. 9). Разом з тим, позивачка стверджує, що з 2012 року по даний час постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , і за увесь період проживання доглядає за вищевказаною квартирою, здійснює її поточний ремонт, сплачує рахунки за житлово-комунальні послуги, про що свідчать відповідні квитанції (а.с. 46-90). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що з 2012 року по цей час ніхто на спірну частку квартири не претендував. Відповідно до положень статті 328 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що належна позивачці 1/2 частка спірного квартири не була ніким успадкована, відумерлою спадщина в установленому законом порядку не визнавалась, відповідно хто є власником спірної частки та про відсутність підстав набуття права власності позивачка не знала та об`єктивно не могла знати. Сам факт обізнаності позивача про те, що він не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайства тощо). Із огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити.

Outcome: approved