Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

11.06.2024 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що він є сином [PERSON] , який [INFO] помер і після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (далі - спадкове майно), яке [PERSON] успадкував після смерті своєї матері (баба позивача) [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа і нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 27). Ухвалою головуючого судді від 12.06.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, витребувано матеріали спадкових справ і призначено підготовче засідання на 10.07.2024 року (ас 28-29). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 10.07.2024 року підготовче засідання відкладено на 23.07.2024 року (ас 98-99), яке ухвалою суду від 23.07.2024 року було відкладено на 19.09.2024 року (ас 110-111). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 19.09.2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 21.10.2024 року (ас 136-137). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 21.10.2024 року розгляд справи відкладено на 14.11.2024 року (ас 151-152). Представник позивача - адвокат В.В. Веремчук 14.11.2024 року подав клопотання про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, судові витрати залишити за позивачем ( ас 164). Відповідач [PERSON] , який був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи (ас 156, 157), у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Відзиву на позовну заяву не подав. Суд ухвалив: розгляд справи проводити у відсутності учасників справи, згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 14 листопада 2024 року - дата складення повного судового рішення. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є синами [PERSON] , який помер [INFO] , і заповіту після своєї смерті не залишив. Дані обставини підтверджуються: свідоцтвом про зміну імені (ас 9), свідоцтвом про народження (ас 10), свідоцтвом про смерть (ас 11), заявою [PERSON] (ас 56), матеріалами спадкової справи № 03/2016 (ас 46-88). Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , і заповіту після своєї смерті не залишила. Дані обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть (ас 13), свідоцтвом про народження (ас 14), матеріалами спадкової справи № 22 (ас 37-43). Встановлено, що [PERSON] , яка не залишила заповіту, на день її смерті [INFO] належало спадкове майно, а саме: частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яке [PERSON] прийняв у встановленому законом порядку та строки, згідно ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, проте не оформив своїх спадкових прав шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.11.2003 року (ас 19), свідоцтвом про право власності від 27.11.2003 року (ас 20), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2004 року (ас 21), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2004 року (ас 22), висновком про вартість об`єкта оцінки (ас 24), матеріалами спадкової справи № 22 (ас 37-43). Встановлено, що [PERSON] , який не залишив заповіт, на день його смерті [INFO] , згідно вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України, належало спадкове майно, а саме: частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яке [PERSON] прийняв у встановленому законом порядку та строки, згідно ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, проте не оформив своїх спадкових прав у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця [PERSON] . Після смерті [PERSON] , крім позивача, залишився спадкоємець за законом першої черги, а саме - його син [PERSON] , який спадщину після смерті батька не прийняв, відмовившись від належного йому спадкового майна на користь [PERSON] . Дані обставини підтверджуються: постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.10.2023 року (ас 23), матеріалами спадкової справи № 03/2016 (ас 46-88). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 3 статті 1223, частини 1 статті 1220, частини 1 статті 1270 ЦК України, здійснення права на спадкування, право на спадщину виникає у день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, що спадкове майно, яке належало на день смерті [PERSON] , його син [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, вчасно і належним чином прийняв шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Інший спадкоємець першої черги за законом, а саме син спадкодавця - [PERSON] , спадщину не прийняв, про що подав відповідну заяву. Інших спадкоємців за законом немає, в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Судом встановлено, що позивач належним чином немає можливості зареєструвати право власності на спадкове майно через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця [PERSON] . Враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , і який належним чином прийняв спадщину, але зареєструвати право власності на спадкове майно немає можливості з незалежних від нього причин та обставин, то суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення і слід визнати за позивачем право власності на спірне спадкове майно. Враховуючи клопотання представника позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved