Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-14 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Фис У.М. звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви зазначає, що проживає із колишнім чоловіком, який протягом тривалого часу (останніх 9 років) систематично вчиняє домашнє насильство, свідками чого стають їх діти. Вказує, що з кожним роком колишній чоловік поводить себе все агресивніше, неодноразово бив її (в тому числі під час вагітності штовхав, шарпав за плечі та руки, сильно бив по голові, штовхав, тягнув за волосся, та бив об стіну, бив по обличчю, погрожував ножем, порізав руку ножем), чим завдавав тілесні ушкодження, штовхнув на сходах з донькою на руках, неодноразово бив сина [PERSON] . Також зазначає, що коли вона була в декреті з маленькою донькою, вимагав щоб вона працювала, не забезпечував сім`ю та дітей, вимагав гроші неодноразово, виганяв з дому, не оплачує за комунальні послуги, б`є посуд, нищить майно. 10.01.2024 року Франківським районним судом м. Львова було задоволено її заяву про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] (справа №465/10236/23). Однак, [PERSON] неодноразово порушував обмежувальний припис винесений 10.01.2024 року Франківським районним судом м.Львова справа №465/10236/23. За заявою [PERSON] до Реєстру Досудових Розслідувань було внесено відомості по 4 епізодах порушення обмежувального припису: заява від 06.02.24р. про те, 06.02.24р. [PERSON] о 07:00 год. Знаходився в помешканні квартири [ADDRESS] , чим порушив обмежувальний припис винесений 10.01.2024р. Франківським районним судом м.Львова справа №465/10236/24. Номер провадження 12024142370000057; заява від 12.02.24р. про те, 12.02.24р. [PERSON] о 21:40 год. знаходився в помешканні квартири [ADDRESS] , чим порушив обмежувальний припис винесений 10.01.2024р. Франківським районним судом м.Львова справа №465/10236/24. Номер провадження 12024142370000073; заява від 25.02.24р. про те, 25.02.24р. [PERSON] о 22:10 год. знаходився в помешканні квартири [ADDRESS] , чим порушив обмежувальний припис винесений 10.01.2024р. Франківським районним судом м.Львова справа №465/10236/24. Номер провадження 12024142370000110; заява від 04.03.24р. про те, 04.03.24р. [PERSON] о 21:40 год. знаходився в помешканні квартири [ADDRESS] , чим порушив обмежувальний припис винесений 10.01.2024р. Франківським районним судом м.Львова справа №465/10236/24. Номер провадження 12024142370000124. Також, на даний час здійснються досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України та ч.1 ст.126 КК України. Просить заяву задоволити. Заявниця та її представник в судовому засіданні заяву підтримали, просять таку задоволити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.9 ст.128 ЦПК України суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Про судове засідання 15.11.2024 року [PERSON] повідомлявся шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду SMS - повідомленням на його контактний номер телефону. Також в матеріалах справи наявна довідка, підписана відповідальною особою, про те. що зв`язатись з [PERSON] за номером мобільного телефону, який вказано в заяві про видачу обмежувального припису ( [NUMBER] ) не видається можливим. Враховуючи вимоги щодо повідомлення особи у справах про видачу обмежувального припису, визначені ч.9 ст.128 ЦПК України, а також здійснення судом усіх можливих заходів щодо повідомлення [PERSON] у судове засідання, суд вважає, що останній був повідомлений належним чином, визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе проводити розгляд справи за даної явки осіб у судове засідання та за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень глави 13 Розділу IV ЦПК України справи про видачу і продовження обмежувального припису розглядаються судами в порядку окремого провадження. Згідно з п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За змістом п.п. 2, 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). За змістом ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно вимог ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Пунктом четвертим частини першої статті 18 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що до завдань у сфері запобігання домашньому насильству належать: формування в суспільстві нетерпимого ставлення до насильницьких моделей поведінки, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед постраждалих дітей, усвідомлення домашнього насильства як порушення прав людини. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно положень статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, визнаються жорстоким поводженням з дитиною. А дитина, яка потрапила в умови, що негативно впливають на її життя, стан здоров`я та розвиток у зв`язку жорстоким поводженням, зокрема домашнім насильством, має статус дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.11.2023 року (справа №465/6204/23) шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Як вбачається із відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про зареєстрованих осіб №145171, заявниця [PERSON] , заінтересована особа - [PERSON] та їх діти - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.01.2024 року (справа №465/10236/23 заяву [PERSON] , поданої в її інтересах адвокатом Фис У. М., заінтересована особа - [PERSON] , про видачу обмежувального припису задоволено. Видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно [PERSON] , яким: - заборонено [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонено [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань меншу, ніж 300 м., до місця проживання (перебування) постраждалих осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонено [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Судом також враховується те, що за заявами [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальні провадження за №12024142370000124 від 05.03.2024; №12024142370000057 від 06.02.2024; №12024142370000073 від 13.02.2024; №12024142370000110 від 26.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1 КК України. Відтак, з урахуванням встановлених фактичних обставин та за наслідками оцінки ризиків в їх сукупності, суд вважає, що вчинення [PERSON] домашнього насильства носить тривалий та систематичний характер та в подальшому існує ризик можливого продовження таких дій [PERSON] , а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню, а саме слід видати обмежувальний припис строком на шість місяців з метою захисту заявниці та її неповнолітніх дітей від домашнього насильства, і запобігання можливим повторним спробам вчинення такого з боку [PERSON] . Згідно правового висновку, зробленого Верховним Судом у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях. Згідно правового висновку, зробленого Верховним Судом у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved