Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-18 00:00:00

04 жовтня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису від 17.12.2019 № 32521 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в загальній сумі 15856,74 грн. таким, що не підлягає виконанню; звільнити позивача від сплати винагороди приватного виконавця, витрат на проведення виконавчих дій, мінімальних витрат виконавчного провадження та витрат за вчинення нотаріальних дій; стягнути з ТОВ «ФК «Аланд» на її користь безпідставно отримані кошти в сумі 7503,00 грн; стягнути з ТОВ «ФК «Аланд» на її користь понесені судові витрати. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 2019 року по жовтень 2022 року позивачка тимчасово не працювала. 30.09.2022 на підставі трудового договору працевлаштувалася в ТОВ «НІК-ЕЛЕКТРОНІКА». Їй було оформлено картковий рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» на який зараховувалась заробітна плата. До офіційного працевлаштування діючих карткових рахунків не мала. В травні 2023 року позивачці було заблоковано картковий рахунок на який остання з 30.09.2022 отримує заробітну плату. В банківській установі запропонували звернутися за автоматизованою системою виконавчих проваджень та за допомогою додатку «ДІЯ». Про існування вказаного виконавчого провадження позивачці не було нічого відомо, оскільки матеріали виконавчого провадження не отримувала. Позивачка не обізнана з тонкощами виконавчого провадження та процедурою оскарження виконавчих написів, не вміє користуватися Автоматизованою системою виконавчих проваджень, зі строками звернення до суду та строками оскарження дій виконавців звернулася за правовою допомогою. В період з 25.08.2022 по 06.05.2023 діяла норма Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» від 27.07.2022 № 2455-ІХ була передбачена заборона на примусове виконання виконавчих написів нотаріусів. Після внесення прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану від 11.04.2023 № 3048-ІХ (набрав чинності 06.05.2023) стягнення за виконавчими написами нотаріусів поновилось. В травні 2023 року банком було заблоковано картковий рахунок позивачки, на який надходить заробітна плата. За даними автоматизованої системи виконавчих проваджень позивачкою було встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. знаходиться виконавче провадження № 61125371 по стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 15856,74 грн. на підставі виконавчого напису від 17.12.2019 № 32521 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. Виконавче провадження було відкрито постановою від 31.01.2020. На адвокатський запит 3 149 від 22.06.2023 від приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. надійшла відповідь до якої було надано копію заяви про примусове виконання рішення № 130088, копія Договору № 003-03509-28514 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки від 28.05.2014 та копію виконавчого напису від 17.12.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. В рамках виконавчого провадження приватним виконавцем прийнято постанову від 07.10.2021 про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 1585,67 грн., постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 472,00 грн., постанову про арешт коштів боржника від 07.12.2021. 06.06.2023 позивачка звернулася до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з рахунків. Постановою від 06.06.2023 арешт з коштів було знято але в той же час прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З виконавчого напису № 32521 від 17.12.2019 вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. звернуто стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 003-03509-28514 від 28.05.2014, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на підставі договору про відступлення права вимоги № 02/10/2019-ФА, укладеного 02.10.2019. Сума заборгованості складає 15556,74 грн. в тому числі: 11413,62 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 0,00 грн. прострочена заборгованість за комісією; 4143,12 грн. прострочена заборгованість за процентами; 300,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Заочним рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.03.2024 у справі № 532/2137/23 за позовом адвоката Крамаренко Ганни Миколаївни в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрованим в реєстрі за № 32521, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 15856,74 (п`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень 74 копійок. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 копійок. Разом з тим, позовна вимога про стягнення безпідставно отриманих відповідачем коштів лишилася не вирішеною. Судом встановлено, що позивач вважає, що підлягають поверненню безпідставно отримані відповідачем за виконавчим написом нотаріуса кошти, оскільки підстава для їх отримання відпала. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відтак, позивач посилаючись на ч.1 ст. 1213 ЦК України, вважає, що набувач зобов`язаний повернути їй безпідставно набуте майно. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно достатті 1212 ЦК Україниу такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми 1212 ЦК України, викладених у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи: в» відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. З врахуванням зазначених обставин справи, суд прийшов до висновку, що позивачем доведені обставини на які вона посилається, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 1) ч. ч. 1, 5 ст. 26 цього Закону України, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому, для правильного застосування ст. 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У даному випадку стягнення з позивача, як боржника на користь приватного виконавця (третьої особи 2) зазначених грошових коштів (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів третьою особою 2. Вирішуючи спір, суд враховує, що при виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, третя особа 2, не мав передумов для звільнення позивача від сплати витрат виконавчого провадження. В силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, зазначені вище висновки суду, узгоджуються з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021р. у справі № 206/2212/18. Вимоги щодо звільнення позивачки від сплати винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій не входить до предмету спору про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню. Крім того стосовно них застосовується інший спосіб захисту порушеного права, а саме про оскарження дій приватного виконавця. Тому позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, а також беручи до уваги, що вимога фактично заявлена не до відповідача, а до третьої особи, що суперечить вимогам процесуального закону, а тому в задоволенні в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: approved