Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

У лютому 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Конюшко Д.Б., звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь позивача невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 27491,67 грн.; стягнути зі [PERSON] на користь позивча майнову шкоду у розмірі 101792,49 грн.; моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 29 червня 2023 року о 17 год. у м. Києві по вул. Автозаводська, відповідач [PERSON] керувала автомобілем «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем «Audi А4», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року у справі № 756/9000/23 [PERSON] визнано винною в вчиненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застахована ПрАТ «СК «Альфа Страхування». Позивач повідомив ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про страховий випадок. 20 вересня 2023 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 62 911,86 грн. Позивач зазначає, що згідно Звіту №150-1-2023 від 25 вересня 2023 року, вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту КТЗ «Audi А4», р.н. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) становить 90 403,53 грн., тому просить стягнути з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» суму невиплаченого страхового відшкодування 27491,67 грн. За звітом від 25 вересня 2023 року, вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 192196,02 грн, тому різницю між завданою шкодою та страховим відшкодуванням в сумі 101792,49 грн., просить стягнути з відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог в частині стягнення зі [PERSON] моральної шкоди позивач посилався що пошкодження автомобіля завдало душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Рух справи Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 липня 2024 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено перше судове засідання на 17 вересня 2024 року. За клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Пугача А.В. розгляд справи відкладено на 14 листопада 2024 року. Відповідно ч. 1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 16 жовтня 2024 року від представника відповідача [PERSON] - Пугача А.В. , заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву висловлює незгоду із висновком щодо розміру завданих збитків, вважає суми завищеними, такими, що не відповідають пошкодженням і вартості ремонту. Звіт частково оформлений не державною, а російською мовою, що є не недопустимим. Відповідачі та їх представники не приймали участь в огляді автомобіля. Виникли сумніви щодо зафіксованих експертом пошкоджень на автомобілі. Крім того, представник відповідача Пугач А.В. вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заявлених вимог, в тому числі й моральної шкоди та судових витрат на суму 18 504,04 грн. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст .6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. 16 жовтня 2024 року від представника відповідача ПрАТ «СК «Альфа Страхування» надійшло клопотання про відкладення розгляд справи через участь представника в іншій справі. Повідомляє, що ПрАТ «СК «Альфа Страхування» має намір подати докази розміру виплати страхового відшкодування. Станом на час розгляду справи, від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» будь-які докази в заперечення розміру завданої шкоди та виплати страхового відшкодування суду не надано. В судовому засіданні 14 листопада 2024 року, представник відповідача Пугач А.В. заперечував проти задоволення позову з підстав та мотивів викладних у поданому відзиві. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 29 червня 2023 року о 17.00 год. у м. Києві по вул. Автозаводська, відповідач [PERSON] , керувала автомобілем «Ford», д.н.з. [NUMBER] , не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем «Audi», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року у справі № 756/9000/23 відповідача [PERSON] визнано винною в вчиненні ДТП(а.с.6). Згідно полісу № 210182071 цивільно-правовва відповідальність власника транспортного засобу «Ford Focus», державний реєстраційний номер [NUMBER] застрахована ПрАТ «СК «Альфа Страхування», станом на час ДТП 29 червня 2023 року- поліс є діючим. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну 160000 гривень (а.с.8). Відповідно до звіту № 150-1-2023, складеного оцінювачем [PERSON] ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» 25 вересня 2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП, складає 90 403,53 грн. та вартість відновлюваного ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу (0.6549), складає 192196,02 грн (а.с.13-15). Згідно листа ПрАТ «СК «Альфа Страхування» від 20 вересня 2023 року прийнято рішення про проведення виплати страхового відшкодування в розмірі 62 911,86 грн., з урахуванням коефіцієнту зносу на замінні складові (а.с.11). Відповідно до виписки по надходженням по картці/рахунку, 20 вересня 2023 року на рахунок [PERSON] зараховано 62 911,86 грн. (а.с.12). Спір між сторонами виник з приводу не виплати позивачу, як потерпілому в ДТП ПрАТ «СК «Альфа Страхування» стахового відшкодування в повному обсязі та [PERSON] завдані збитки в розмірі різниці між вартістю відновлюваного ремонту та страховим відшкодуванням. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 1 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування , цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). У ст. 1 ЗУ «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам у наслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону). Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 755/18006/15-ц), яка визначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правої відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), яку застосовує суд до спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником автомобіля «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] . Згідно листа ПрАТ «СК «Альфа Страхування» до [PERSON] від 20 вересня 2023 року, страховик, визнає страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 29 червня 2023 року за участю транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Audi А4», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 62 911,86 грн., з урахуванням коефіцієнту зносу на замінні складові. (а.с.11). ПрАТ «СК «Альфа Страхування» перераховано на [PERSON] грошові кошти в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди в загальному розмірі 62911,86 грн. (а.с.12). Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Учасники справи зобов`язані подавати всі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування. Як досліджено в ухвалі суду про відкриття провадження 09 липня 2024 року відповідачам встановолений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття повадження для подання відзиву, та усі наявні докази, що обгрунтовують доводи заперечення. Копію ухвали суду з позовною заявою та додатками надіслано на адресу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» 24 липня 2024 року за вих№756/8549/24/15409/2024 із поштовим кодом відправлення 0600278676223 (а.с.45). Згідно інформації сайту https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, поштове сповішення 0600278676223, отримано адресатом 29 липня 2024 року. Ані у визначений судом й процесуальним законом строк, ані на час розгляду спарви судом від представника відповідача ПрАТ «СК «Альфа Страхування» відзив на позовну заяву із доказами не надходив. Після проведення судового засідання, яке розпочато у час призначення о 12.04 год 14 листопада 2024 року та закінчено о 12.57 год, до суду через систему " Електроний суд" 14 листопада 2024 року надійшли та зареєстровані о 14.49 год 14 листопада 2024 року додаткові пояснення представника ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із долученням доказів акту огляду ТЗ від 30 червня 2023 року, відповіді [PERSON] від 11 грудня 2023 року, звіт про оцінку від 24 серпня 2023 року, докази повноваження представника. Головуючому у справі додаткові пояснення передані о 14.00 год, тобто після закінчення судового розгляду та постановлення у справі рішення. Суд може врахувати лише ті докази, які були досліджені під час судового розгляду. Додаткові пояснення представника відповідача ПрАТ «СК «Альфа Страхування» разом із долученими доказами суд не приймає, оскільки не долучені під час судового розгляду, не були досліджені при розгляді справи та подані із порушенням процесуального порядку. Враховуючи звіт про оцінку колісого транспортного засобу №150-1-2023 , який суд вважає належним та допустимим доказом, з відповідача ПрАТ «СК «Альфа Страхування» підлягає стягненню на користь позивача майнова шкода спричинена внаслідок ДТП в розмірі 27 491,67 грн., як різниця між розміром збитку з урахуванням фізичного зносу автомобіля та виплаченим страховим відшкодуванням. (виходячи з розрахунку: 90 403,53 грн. - 62 911,86 грн. = 27 491,67 грн. Вирішуючи питання про стягнення з винної особи [PERSON] розмір завданих збитків, що перевищує розмір страхового відшкодування, вартість відновлюваного ремонту без урхування фізичного зносу, суд погоджується з вимогами позивача та вважає за необхідне задовольнити в цій частині позовні вимоги та стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду, завданою в результаті ДТП, в сумі 101792,49 грн., якастановить різницю між вартістю відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування фізичного зносу та страховим відшкодуванням, яке має бути виплачено страховиком з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0.6549). Заперечення представника відповідача - адвоката Пугача А.В. щодо неналежності та не допустьимості, як доказу Звіту №150-1-2023 від 25 вересня 2023 року, через наявність у тексті звіту російськомовних слів не можна визнати крітерієм невідповідності наявної в ньому інформації. Доводи неналежного сповіщення, не прийняття участі відповідача в огляді автомобіля, не можуть поставити під сумнів наданий звіт, кваліфікованим суб`єктом оцінювання [PERSON] , який перебуває в Державному реєстрі оцінювачів, видане свідоцтво з 01 листопада 2003 року, має відповідну дозвільну документацію та фаховий рівень. Жодних належних та допустимих доказів на спростування розміру збитків, спричинени власнику автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] , визначеного експертом у поданому Звітв, стороною відповідача не надано. Лише заперечення щодо завищеного розміру є необгрунтованим. Щодо вимог про стягнення компенсації моральної шкоди, суд виходитьз наступного. Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За приписами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На переконання суду доказів втрат немайнового харектеру, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань [PERSON] не надано. За недоведеністю заявлених вимог, суд відмовляє в їх задоволенні. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 31 січня 2024 року між позивачем та адвокатом Конюшко Д.Б. було укладено договір про надання правової допомоги № 31/01/24-ЮП/IL. Відповідно до платіжної інструкції, наданої позивачем, [PERSON] сплатив адвокату Конюшко Д.Б. 6 000,00 грн.(а.с. 31-33). З досліджених квитанцій про сплату судового збору, позивачем оплачено 1211,20 грн та 1292,84 грн (а.с.5). З огляду на часткове задоволення позовних вимог та їх пропорцйність , суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору в сумі 274,91 грн., та витрати на правничу допомогу в сумі 1200,00 грн., із [PERSON] , на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору в розмірі 1017,92 грн., та витрати на правничу допомогу в сумі 4800,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial