Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи: [PERSON] , товарної біржі «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу від 21 березня 1998 року № 4353, укладеного між продавцями [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені, а також від імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та покупцями [PERSON] , [PERSON] , дійсним. Позов обґрунтований тим, що 21 березня 1998 року між членами Товарної біржі «Центральна Одеська біржа» [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені, а також від імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що правочин сторонами повністю виконаний, ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв, право власності покупців на зазначену квартиру зареєстровано в ОМБТІ 08.04.1998 року під №76 стр.119-кн 254 пр., про що є відмітка на вказаному договорі. [PERSON] , як власник частки квартири виявила бажання розпорядитися своєю часткою, у зв`язку з чим звернулась до нотаріальної контори, до їй було роз`яснено, що право власності на квартиру може бути підтверджене, зокрема, договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності на ньому відмітки про реєстрацію відповідних прав. В той же час, якщо сторонами в договорі були неповнолітні, малолітні діти, або дії вчинялися через представника, то зазначені угоди не могли бути зареєстровані на біржі, так як біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам, а малолітні або неповнолітні, які зазначені в вищезазначеному договорі на момент його укладення не мали право бути прийняті в члени біржі. В зв`язку з цим, нотаріус рекомендувала звернутися до суду для вирішення зазначеного питання в судовому порядку, а саме звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу №4353 від 21.03.1998 року, укладеного на товарній біржі «Центральна Одеська біржа», дійсним. Учасники справи та їх представники у відкрите судове засідання не з`явились. Представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутніть в якій позов підтримала та просила його задовольнити. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзиви не подавали. [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність в якій не заперечувала щодо задоволення позову. Представник Товарної біржі «Центральна Одеська біржа» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та відповідачами не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №4353, укладеного 21 березня 1998 року на товарній біржі «Центральна Одеська біржа» [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Вчинивши зазначений біржовий правочин купівлі-продажу покупці прийняли квартири у власність і стали власниками квартири в рівних частках. Сторони за договором, домовились відносно усіх суттєвих умов правочину, що підтверджується письмовим доказом Договором № 4353 від 21.03.1998 року. Продавці та покупці повністю виконали всі умови договору. Продавці, отримали гроші та звільнили квартиру. Продаж вказаної квартири за вищевказаним біржовим договором купівлі - продажу сторонами було вчинено за 6931 грн. грн., які були отримані продавцями від покупців до підписання ними цього договору, про що зазначено в п.3 Договору. Покупці розрахувалися з продавцями, прийняли квартиру у власність, вселилися, зареєструвалися за вказаною адресою, уклали договори на отримання комунальних послуг, сплачують всі комунальні платежі, що підтверджується відповідними договорами, довідками та квитанціями. В подальшому будь - яких спорів з приводу біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4353 від 21.03.1998 року між продавцями та покупцями не виникало. Сторони нотаріально договір не оформляли, так як товарна біржа «Центральна Одеська біржа», відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про це також зазначено в тексті даного біржового Договору (п.10). Позивач, як власник 1/2 частки квартири виявила бажання подарувати свою частку квартири сестрі [PERSON] , у зв`язку з чим звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євої Л.Г. та надала їй для огляду правовстановлюючі документи на квартиру, а саме договір № 4353 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого товарною біржею «Центральна Одеська біржа» 21.03.1998 року. Нотаріус роз`яснила [PERSON] , про що надала лист №249/01-16 від 06.08.2024 року, що право власності на квартиру може бути підтверджене, зокрема, договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності на ньому відмітки про реєстрацію відповідних прав. В той же час, якщо сторонами в договорі були неповнолітні, малолітні діти, або дії вчинялися через представника, то зазначені угоди не могли бути зареєстровані на біржі, так як біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам, а малолітні або неповнолітні, які зазначені в вищезазначеному договорі на момент його укладення не мали право бути прийняті в члени біржі. В зв`язку з цим, нотаріус рекомендувала звернутися до суду для вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, для оформлення договору дарування належної позивачці частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , їй необхідно звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4353 від 21.03.1998 року дійсним. Матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу нерухомого майна №4353, укладеного 21березня 1998 року між продавцями [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені, а також від імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та покупцями [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] . Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований в ОМБТІ 08.04.1998 року під № 76 стр.119-кн 254пр., про що є відмітка на вказаному договорі. З паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , виданого Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області на ім`я [PERSON] , вбачається, що остання була зареєстрована адресою [ADDRESS] з 15.04.1998 року. З паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області на ім`я [PERSON] , вбачається, що остання була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 1998 року і зареєстрована по цей час. Згідно відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 21.08.2024 року № 42409/04-04 станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі договору №4353 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого товарною біржею «Центральна Одеська біржа» 21.03.1998 року. На підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] виконували та виконують обов`язок з утримання належного їм майна, які є абсолютними власниками відповідно до правочинів володіння, користування та розпорядження майном, позивачем було надано наступні документи: Копію договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 03.03.2014 року, укладеного між КП «Теплопостачання м. Одеси» та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; Копію договору про надання телекомунікаційних послуг № 42111 від 10.09.2008 року, укладеного між ТОВ НВП «Тенет» та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; Копію договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 29.05.2008 року, укладеного між КП «Теплопостачання м. Одеси» та [PERSON] за адресою : [ADDRESS] ; Копію акту від 06.06.2016 року про технічне обстеження водомірних вузлів в квартирі [ADDRESS] в присутності [PERSON] ; Копію технічного паспорту на вимірювальний комплекс ВАТ «Одесаобленерго» від 2012 року, де споживач: [PERSON] , об`єкт: квартира [ADDRESS] ; Копію акту №522 від 04.06.2003 року, укладеного з К ПДЕЗ «Малиновський» та [PERSON] по квартирі [ADDRESS] . Копії квитанцій про сплату комунальних послуг; Копії титульних листків абонентських книжок по розрахункам за електроенергію, плату за квартиру, оплату за опалення, водопостачання та газ, виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до\~статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на вищезазначені вимоги, враховуючи те, договір купівлі-продажу нерухомого майна №4353 був укладений 21 березня 1998 року, повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме\~ЦК Української РСР, оскільки відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до\~ст.4 ЦК УРСР, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. У\~статті 41 ЦК УРСР\~зазначено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Згідно\~ст. 44 ЦК УРСР, повинні укладатись у письмовій формі: 1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у\~статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; 2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у\~статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; 3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Згідно\~статті 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. У\~статті 224 ЦК УРСР\~вказано, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Зі\~статті 225 ЦК УРСР\~вбачається, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з\~статтею 145 цього Кодексу\~власник не вправі витребувати від нього майно. В той же час, у\~статті 227 ЦК УРСР\~зазначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Стаття 47 ЦК УРСР\~вказує нам на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу.\~Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пленум Верховного Суду України в пункті 13\~Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз`яснив, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції на момент укладання договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з частинами першою, другою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У\~статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Саме тому, враховуючи той факт, що при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, передбаченій законодавством, чинним на той момент, беручи до увагу суперечність положень\~ЦК УРСР\~та\~Закону України «Про товарні біржі»\~в редакціях, чинних на момент укладання договору, та те, що [PERSON] проживала, а [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] і на теперішній час, та здійснюють утримання цього майна, суд вважає, що дійсність договору купівлі-продажу нерухомого майна\~доведена, та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі зазначеного,

Outcome: approved