Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

01 жовтня 2024 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 004-99912-171212, за яким відповідач отримав у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 15000,00 грн. на строк 36 місяців, зі сплатою за користування кредитом 9,99% річних та комісією за обслуговування кредиту, в розмірі 3,49% щомісяця. 02 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор передав новому кредитору свої права по вказаному кредитному договору, укладеному з відповідачем. Відповідно до реєстру боржників, позивач набув право грошової вимоги до відповідача, в сумі 22674,47 грн. На підставі зазначеного, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 004-99912-171212 від 17 грудня 2012 року, в розмірі 23389,35 грн та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направляв. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 грудня 2012 року, на підставі заяви відповідача, між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 004-99912-171212, за яким відповідач отримав у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 15000,00 грн. на строк 36 місяців, зі сплатою за користування кредитом 9,99% річних та комісією за обслуговування кредиту, в розмірі 3,49% щомісяця (а.с.6-11). ПАТ «Дельта Банк» виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти готівкою, однак останній не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, грошові кошти та відсотки за їх користування в повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано заборгованість, в розмірі 22674,47 грн., яку за договором про відступлення права вимоги №2253/К від 02 червня 2020 року було відступлено позивачу (а.с.12-16). Згідно наданого позивачем у позові розрахунку, відповідачу нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором, у розмірі 23389,35 грн., з яких: 9686,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4088,69 грн. - заборгованість за відсотками, 8899,50 грн. - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту, 502,69 грн. - 3 % річних від заборгованості за тілом кредиту та 212,9 грн. - 3 % річних від заборгованості за відсотками. Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувався за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 9686,28 грн., заборгованості за відсотками, в розмірі 4088,69 грн., 3 % річних від заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 502,69 грн. та 3% річних від заборгованості за відсотками, в розмірі 212,19 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, то згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Укладеним між сторонами кредитним договором встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною заяви про отримання кредиту від 17 грудня 2012 року. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору, укладеного 17 грудня 2012 року між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За такого вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією по обслуговуванню кредитної заборгованості, в розмірі 8899,50 грн. є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial