Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-12 00:00:00

У червні 2024 року Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.09.2021 року у розмірі 62 102,71 грн. та судових витрат по справі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.09.2021 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі підписаної нею Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в "Акцент-Банку" відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте, відповідач не сплачує грошові кошти своєчасно, у зв`язку з чим станом на 24.05.2024 у неї виникла заборгованість у розмірі 62 102,71 грн., яка складається з: 38649,78 грн. заборгованості за кредитом; 23 452,93 грн. заборгованості за відсотками. У позові позивач просив здійснювати розгляд справи без участі його представника. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.06.2024 позовна заява Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передана на розгляд за територіальною підсудністю до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач відзив на позов не надала, в судові засідання жодного разу не з`явилась. Неодноразово надсилала на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи через поганий стан здоров`я, у зв`язку з лікарняним по догляду за дитиною, для отримання юридичної допомоги, у зв`язку з доглядом за бабусею в іншому місті. Проте, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин не надавала. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь в справі, спрямовану на те, що умисне перешкодило досягнення органом судової влади вказаних завдань. Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань. Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків. Проблеми, пов`язані із недобросовісним виконання своїх процесуальних обов`язків та зловживанням процесуальним правом, можуть ущемити право кожного на судовий розгляд протягом розумного строку, що захищається гарантіями статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст.2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами. Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу. Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними. Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 4 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. Відповідно до позиції КЦС ВС, викладеної в ухвалі від 13 жовтня 2021 року у справі № 707/1491/21 зловживання процесуальними правами - це цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників). Зловживання правами характеризуються умислом, спрямованим на порушення порядку цивільного судочинства. Характерними ознаками зловживання процесуальними правами є: формальне, непропорційне використання процесуального права всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права, недобросовісність дій, умисний характер, завідома несумлінність. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність поважних причини неявки відповідача [PERSON] в судове засідання і розцінює її численні клопотання про відкладення як зловживання правом, а тому вважає можливим проводити розгляд справи у її відсутності як такої, що не з`явилася в судове засідання без поважних причин, що відповідає ч.3 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 07.09.2021 року [PERSON] приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк" з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки шляхом підписання Анкети-Заяви. На підставі підписаної Анкети-Заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який неодноразово збільшувався. Кредит надано на умовах сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку містить підпис [PERSON] та її особисті дані. Відповідачем Анкета-заява та паспорт споживчого кредиту були підписані цифровим (електронним) підписом за допомогою відкритого ключа, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» Отже, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, паспортом споживчого кредиту, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як вбачається з довідки за картками /а.с.16/, [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та видано картку. Відповідно до наявної у справі довідки за лімітами на рахунок відповідача зараховувалися кредитні кошти, розмір ліміту яких неодноразово збільшувався /а.с.17/. Згідно з випискою з особового рахунку відповідача за період з 07.09.2021 по 23.04.2021, яка відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, є первинним документом, [PERSON] користувалася кредитними коштами, частково здійснювала сплату в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на 24.05.2024 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 62102,71 грн., з яких: 38649,78 грн. заборгованість за кредитом; 23452,93 грн. заборгованість за відсотками. Відповідач розрахунок заборгованості не спростувала, контррозрахунок суду не надала. Отже, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови укладеного договору не виконує, кредит та відсотки за користування коштами не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved