Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] звернулася в Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] , жительки [ADDRESS] , в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 37,1 кв.м. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , який доводиться позивачу [PERSON] батьком, а відповідачу [PERSON] - чоловіком. Після смерті [PERSON] відкрилося спадкування за заповітом, посвідченим секретарем Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 18 грудня 2006 року, зареєстрованим в реєстрі за № 25, згідно якого спадкодавець все належне йому майно заповів позивачу - [PERSON] . Відповідач [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від обов`язкової частки спадщини на користь позивача. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 25 червня 2024 року позивач звернулася до Коломийської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у його видачі, оскільки із виписки з інвентаризаційних матеріалів № 80372 від 22 травня 2024 року вбачається, що нерухоме майно не зареєстровано. За таких обставин, оскільки позивач не може оформити своє право на спадкове майно, то вона змушена, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, за захистом свого права звернутися до суду. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 37,1 кв.м., який складається з коридору, двох кімнат і кухні. Так, відповідно до записів в по господарській книзі за № 1986-1988 роки будинок [ADDRESS] побудований в 1949 році та належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - син. [INFO] [PERSON] померла. В господарстві залишився проживати [PERSON] і право власності на будинок, що являвся майном господарства перейшов йому як останньому члену колгоспного двору. Оскільки [PERSON] відповідно до запису в по господарській книзі працював майстром Коломийського лісокомбінату, то господарство відповідно до вказівок щодо ведення по господарського обліку набуло статусу робітничого і житловий будинок [ADDRESS] перейшов у власність [PERSON] . В грудня 1987 року зі згоди власника в будинку зареєструвалася [PERSON] - донька [PERSON] , яка в будинку не проживала. [INFO] [PERSON] померла. Нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності реєстрації нерухомого майна. В зв`язку із смертю [PERSON] , його право власності на житловий будинок, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України припинилося, а позивач [PERSON] , прийнявши спадщину, набула право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Васильковського В.В. від 26 липня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, передано за підсудністю до Городенківського районного суду Івано-Франківської області. 13 вересня 2024 року прийнято до свогопровадження та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.Підготовче засідання в справі призначено на 10 жовтня 2024 року о 09.00 год. в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (вул. Героїв Євромайдану, 7 м.Городенка Івано-Франківської області, зал судових засідань № 2).Витребувано від державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк І.В., належним чином засвідчену копію спадкової справи № 167/2020, заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] в с. Старий Гвіздець Коломийського району Івано-Франківської області, Витяг зі Спадкового реєстру щодо спадкової справи та заповітів даного спадкодавця. Призначене підготовче засідання 10 жовтня 2024 року о 09.00 год. було відкладено на 09.30 год. 12 листопада 2024 року, за клопотанням позивача для витребування документів. Учасники справи в підготовче засідання 12 листопада 2024 рокуне з`явилися. Позивач [PERSON] до суду подала заяву про судовий розгляд справи без її участі; позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. Відповідач [PERSON] до суду подала заяву про розгляд справи без її участі; позовні вимоги визнає в повному обсязі. Передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України підстав для відкладення підготовчого засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання за відсутності учасників справи. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач проти позову про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, не заперечує, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих. № 80372 від 22.05.2024, наданою ОКП "Коломийське МБТІ" доводиться, що згідно архівних даних ОКП "Коломийське МБТІ" право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 р., не зареєстровано. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 398803239 від 11.10.2024, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Померлий [PERSON] на території Виноградської сільської ради на момент смерті володів житловим будинком по [ADDRESS] , земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,2500 га по [ADDRESS] . Заповіт від імені померлого гр. [PERSON] посвідчувався виконавчим комітетом Виноградської сільської ради 18.12.2006 за № 25, що доводиться копією довідки № 859 від 08.12.2020, виданою Виноградською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії технічного паспорта на будинок садибний типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено в 1949 році. Згідно Звіту № 477 про незалежну оцінку вартості житлового будинку, загальною площею 37,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , складеного ПП «Карп`юк І.С.» на підставі договору № 477 від 19.07.2024, ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 37,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] станом на 19.07.2024 становить - 84554 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Згідно ксерокопії по господарських книг Виноградської сільської ради, наданих Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, в господарстві в [ADDRESS] , проживали: - за 1947-1949 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): Жупник Варвара Гр., 1912 р.н., [PERSON] , 1939 р.н., [PERSON] , 1944 р.н.; - за 1953-1955 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] ., 1912 р.н., голова, [PERSON] , 1939 р.н., син, [PERSON] , 1944 р.н., дочь; - за 1955-1957 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] ): [PERSON] , 1912 р.н., голова, [PERSON] , 1940 р.н., син, [PERSON] , 1944 р.н., дочка; - за 1958-1960 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] , суспільна група господарства - «колгоспник»): [PERSON] , 1912 р.н., голова, [PERSON] , 1940 р.н., син, [PERSON] , 1944 р.н., дочка; - за 1961-1963 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] , суспільна група господарства - «колгоспниця»): [PERSON] , 1912 р.н., голова, [PERSON] , 1940 р.н., син, [PERSON] , 1944 р.н., дочка; - за 1964-1965 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] , суспільна група господарства - «колгоспник»): [PERSON] , 1912 р.н., голова, [PERSON] , 1940 р.н., син, [PERSON] , 1944 р.н., дочка; - за 1967-1969 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] , суспільна група господарства - «колгоспниця»): [PERSON] , 1912 р.н., голова, [PERSON] , 1940 р.н., син, [PERSON] , 1944 р.н., дочка; - за 1971-1973 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] , суспільна група господарства - «колгоспн.»): [PERSON] , 1912 р.н., голова, [PERSON] , 1944 р.н., дочка, [PERSON] , внук, 1967 р.н., [PERSON] , 1971 р.н., внука, [PERSON] , 1940 р.н., зять; - за 1974-1976 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] , суспільна група господарства - «колгоспн.»): [PERSON] , 1912 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1944 р.н., дочка, [PERSON] , внук, 1967 р.н., [PERSON] , 1971 р.н., внука, [PERSON] , 1940 р.н., зять; - за 1977-1979 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] , суспільна група господарства - «колгоспн.»): [PERSON] , 1912 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1940 р.н., син, [PERSON] , 1967 р.н., внука, [PERSON] , 1970 р.н., внука, [PERSON] , 1944 р.н., дочка, [PERSON] , внук, 1967 р.н., [PERSON] , 1971 р.н., внука, сім`я Кульминських вибула в Архангельськ 08.07.1977 р.; - за 1980-1982 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] , суспільна група господарства - «колгоспн.»): [PERSON] , 1912 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1940 р.н., син, [PERSON] , 1967 р.н., внука, [PERSON] , 1970 р.н., внука; - за 1983-1985 р.р. (суспільна група господарства - «колгосп.»): [PERSON] , 1912 р.н., голова сім`ї, [PERSON] , 1940 р.н., син, [PERSON] , 1967 р.н., внука, [PERSON] , 1970 р.н., внука; - за 1986-1990 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] , суспільна група господарства - «колг.»): [PERSON] , 1912 р.н., голова сім`ї, померла 17.03.1986 а/з № 4, [PERSON] , 1940 р.н., син, [PERSON] , 1970 р.н.; - за 1991-1995 р.р. (особовий рахунок [NUMBER] , суспільна група господарства - «роб.»): [PERSON] , 1940 р.н., голова сім`ї, місце роботи - Коломия ДОЗ, робітник, [PERSON] , 1970 р.н., дочка. Згідно по господарської книги Виноградської сільської ради № 10 особовий рахунок № [NUMBER] сторінка 5 за 1991-1995 роки в господарстві проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; в наявності домогосподарства є житловий будинок, голова двору - [PERSON] ; двір робітничий, що доводиться довідкою № 572 від 21.10.2020, виданою Виноградською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Отже, спірне домоволодіння відносилося до суспільної групи «робітничий двір». Судом встановлено, що будівництво спірного житлового будинку по [ADDRESS] велося [PERSON] та він належав їй на праві приватної власності, однак своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила). [PERSON] померла [INFO] у віці 73 років в с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 18 березня 1986 року зроблено запис за № 4, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 18.03.1986. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] , яка померла [INFO] , на момент смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] ; на момент смерті разом з нею був зареєстрований та проживав син [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 2-250 від 10.10.2024, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Про те, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 25.08.1956. Про [PERSON] , батька [PERSON] , [INFO] , відсутня інформація в по господарських книгах Виноградської сільської ради, які знаходяться на зберігання у Виноградському старостинському окрузу, Городенківської міської ради; ведення по господарських книг розпочато з 1947 року, що стверджується довідкою № 2-251 від 10.10.2024, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину після її смерті, вступив в управління та володіння спадковим майном був її син [PERSON] . Повідомленням Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 1818/01-16 від 19.10.2024 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 78791125 від 17.10.2024, стверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена. Як встановлено, [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , однак не оформлено документи про спадкування. Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). За життя, 18 грудня 2006 року, [PERSON] , мешканець с.Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, яким все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстровано в реєстрі за № 25. Даний заповіт є чинний, зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 42159214, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №62826911 від 09.12.2020. [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, помер [INFO] у віці 80 років в с. Старий Гвіздець Коломийського району Івано-Франківської області, про що 13 липня 2020 року складено відповідний актовий запис № 4, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 12 липня 2020 року Гвіздецькою селищною радою об`єднаної територіальної громади. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] , з 07.02.2007 до дня смерті - [INFO] , що доводиться довідкою № 216 від 15.07.2024, виданою виконкомом Гвіздецької селищної ради об`єднаної територіальної громади. На момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS] , в даному господарстві були зареєстровані: [PERSON] , 1948 р.н., дружина, [PERSON] , 1985 р.н., дочка, [PERSON] , 2006 р.н., онук, [PERSON] , 2007 р.н., онука, [PERSON] , 2009 р.н., онука, [PERSON] , 2016 р.н., онука, [PERSON] , 1983 р.н., зять. Заповіт від імені померлого гр. [PERSON] , виконавчим комітетом Гвіздецької селищної ради ОТГ не посвідчувався, що стверджується довідкою № 391/02.1-20 від 15.07.2024, виданою виконкомом Гвіздецької селищної ради. Про те, що позивач [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] доводиться копіями: свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 07.05.1985, свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 24.11.2005. [PERSON] , 1940 року народження та [PERSON] , 1948 року народження, були подружжям, уклали шлюб 15 грудня 1984 року, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 45 років в смт Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області, про що 21 квітня 2016 року складено відповідний актовий запис № 17, що доводиться копію свідоцтва про смерть (повторно) серія [NUMBER] , виданого 18.07.2024. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом [PERSON] є його дочка [PERSON] (позивач), яка прийняла спадщину після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). У відповідності до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Державний нотаріус Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк І.В.на виконання ухвали суду, надала належним чином завірену копію спадкової справи № 167/2020 (Номер у Спадковому реєстрі № 66911074), заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] в с. Старий Гвіздець Коломийського району Івано-Франківської області, на підставі заяви спадкоємця за заповітом [PERSON] про прийняття спадщини від 09.12.2020. В даній спадковій справі міститься заява [PERSON] про відмову від спадщини (обов`язкової частки у спадщині) [PERSON] , що подана 11.12.2020, у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . При зверненні [PERSON] до державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк І.В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , державний нотаріус відмовила у зв`язку з тим, що право власності на зазначене нерухоме майно не зареєстровано, що доводиться постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 червня 2024 року. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок, розташованого по [ADDRESS] , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню, при визнанні їх відповідачем. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 524, 529, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1223, 1233, 1268-1270, 1273, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved