Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.04.2000 позивачу та [PERSON] на праві приватної власності належить по 1/2 частині квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Дараган І.М. для оформлення права на спадщину після померлого [PERSON] та при підготовці видачі свідоцтва про право на спадщину було виявлено обтяження: арешт нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] , власником якої зазначено [PERSON] відповідно до постанови Южненського міського управління юстиції Одеської області №б/н від 10.12.2003. Згідно відповіді з Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУЮ (м.Одеса) при перевірці відомостей, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі - АСВП) станом на 20.06.2024 встановлено відсутність відкритих завершених або архівних виконавчих проваджень, що перебували на виконанні відділу, відносно боржника [PERSON] , та інформація щодо підстав накладення арешту (реєстраційний номер обтяження 6237616) відсутня, в зв`язку з чим відсутні підстави для зняття арешту. Таким чином, арешт накладений на нерухоме майно порушує права власності позивача та просить скасувати вищевказані арешти. Ухвалою Южного\~міського суду\~Одеської області\~від 03.07.2024 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність відповідно до діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно 17.04.2000 [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по 1/2 частині квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.04.2024 зареєстровані наступні обтяження: 15.12.2007 за №6237616 на підставі постанови б/н від 10.12.2003, виданої Южненським міським управлінням юстиції Одеської області. Об`єктом обтяження є квартира за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Згідно відповіді від 20.06.2024 з Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) при перевірці відомостей, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження станом на 20.06.2024 встановлено відсутність відкритих завершених або архівних виконавчих проваджень, що перебували на виконанні відділу, відносно боржника [PERSON] , та інформація щодо підстав накладення арешту (реєстраційний номер обтяження 6237616) відсутня, в зв`язку з чим відсутні підстави для зняття арешту, в зв`язку з чим відсутні підстави для зняття арешту. Відповідно до ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст.319-321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Між тим, ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто на даний час, у провадженні Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) відсутні відкриті, завершені або архівні виконавчі провадження, відносно боржника [PERSON] . Наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилаються позивачі знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і не спростовані стороною відповідача, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved