Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернулося в суд з даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить припинити право власності громадянина російської федерації [PERSON] на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,4308 га за кадастровим номером 6121287800:02:002:0547 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: с. Стінка Стінківської сільської ради Бучацького району (на даний час Золотопотіцька селищна рада Чортківського району) Тернопільської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Окрім того, просить стягнути з відповідача на користь Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області понесені судові витрати. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 31 жовтня 2024 року ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] про\~припинення права\~власності на\~земельну ділянку\~сільськогосподарського призначення\~шляхом її\~конфіскації закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Соболєва Г.В., будучи присутньою у судовому засіданні в режимі відеоконференції, вимоги позивача підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] \~у судове засідання повторно не прибув,\~будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причин неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши зібранні по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 травня 2012 року до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,4308 га за кадастровим номером 6121287800:02:002:0547, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6100676182024, сформованого 27.08.2024. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №1118 та посвідченого державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л.В. 09.08.2019, громадянин російської федерації [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РФ, успадкував після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , земельну ділянку з кадастровим номером 6121287800:02:002:0547, площею 0,4308 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, державна реєстрація котрої проведена 07 травня 2012 року Управлінням Держкомзему у Бучацькому районі. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №392216709, сформованої 23.08.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 6121287800:02:002:0547, площею 0,4308 га, на праві власності належить громадянину російської федерації [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48234645 від 14.08.2019; документи подані для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер 1118, видане 09.08.2019, видавник: державний нотаріус Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л.В. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6121287800:02:002:0547 становить 6884,28 грн, що стверджується Витягом №НВ-6100677962024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 27.08.2024. Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У статті 26 Конституції України зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до ч.1\~ст.1 Земельного кодексу України\~земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. За змістом частин 2, 3 та 4\~статті 81 Земельного кодексу України\~іноземці та\~особи\~без\~громадянства можуть\~набувати\~права\~власності на\~земельні\~ділянки\~несільськогосподарського призначення\~в\~межах\~населених пунктів,\~а\~також\~на земельні\~ділянки\~несільськогосподарського\~призначення за\~межами\~населених\~пунктів,\~на\~яких\~розташовані об`єкти\~нерухомого\~майна,\~що\~належать\~їм на\~праві\~приватної\~власності. Іноземці\~та\~особи\~без громадянства\~можуть\~набувати\~права власності\~на\~земельні\~ділянки відповідно\~до\~частини\~другої цієї\~статті\~у\~разі: а)\~придбання\~за\~договором купівлі-продажу,\~ренти,\~дарування,\~міни,\~іншими\~цивільно-правовими\~угодами; б)\~викупу\~земельних\~ділянок,\~на\~яких\~розташовані об`єкти\~нерухомого\~майна,\~що\~належать\~їм на\~праві\~власності; в)\~прийняття\~спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Аналогічні положення викладені у статті 319 Цивільного кодексу України. Приписами статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю. Статтею 354\~Цивільного кодексу\~України передбачено,\~що до\~особи може\~бути застосовано\~позбавлення права\~власності на\~майно за\~рішенням суду\~як санкція\~за вчинення\~правопорушення (конфіскація)\~у випадках,\~встановлених законом. \~Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Пунктом «е» частини першої статті 140 Земельного кодексу України передбачається, що невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом, є однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку. За змістом\~частин 1,\~2\~та 4\~статті 145\~Земельного кодексу\~України якщо\~до\~особи переходить\~право\~власності\~на земельну\~ділянку,\~яка\~за\~цим Кодексом\~не\~може\~набуватися нею\~у\~власність,\~ця\~ділянка\~підлягає відчуженню\~її\~власником\~протягом року\~з\~моменту\~переходу такого\~права. У\~разі якщо\~відповідно до\~закону власник\~земельної ділянки\~зобов`язаний відчужити\~її протягом\~певного строку\~і земельна\~ділянка не\~була відчужена\~ним протягом\~такого строку,\~така ділянка\~підлягає конфіскації\~за рішенням\~суду.\~Такий позов\~подається до\~суду органом,\~що здійснює\~державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Оскільки [PERSON] протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,4308 га з кадастровим номером 6121287800:02:002:0547, що знаходяться в с. Стінка Чортківського району Тернопільської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, її не відчужив, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий і навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Слід зазначити, що право держави примусово припиняти право власності земельної ділянки, яка мала бути відчужена її власником, передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи, які регламентують цю процедуру, наведені у судовому рішенні. З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. В даному випадку наявна\~справедлива рівновага\~між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки такий мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. Крім того, частиною 4\~статті 145 ЗК України\~передбачено, що конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області підлягають до задоволення. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі даного позову Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області було сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №550 від 28 серпня 2024 року, а позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028,00 грн судового збору.

Outcome: approved