Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-24 00:00:00

23 серпня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника адвоката Кравченко О.В. до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь в порядку зворотної вимоги (регресу) заборгованість за оплачені житлово-комунальні послуги в сумі 13 305,72 грн. та судові витрати. В подальшому позовні вимоги зменшено і остаточно позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку зворотної вимоги (регресу) заборгованість за оплачені житлово-комунальні послуги в сумі 7\~385,97 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу сторони придбали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя № 331/1 143/22 від 03.06.2022. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2023 по справі № 331/1146/22 в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] визнано 2/3 частки, за [PERSON] 1/3 частка спірної квартири. З грудня 2020 року [PERSON] припинив нести витрати на утримання спільної квартири, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т. 1 а.с. 84-85). 12 жовтня 2023 від [PERSON] , в особі представника - адвоката Сердюченка В.В., через підсистему Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог на підставі такого. Починаючи з січня 2021 року [PERSON] позбавлений можливості користуватися квартирою, оскільки позивач замінила замки на дверях, і відмовляється впускати позивача до спільної квартири. У зв`язку з вищевказаними в серпні 2023 року відповідач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою (шляхом вселення) та встановлення порядку користування квартирою. Отже, [PERSON] не користувався комунальними послугами. Окрім того, надані позивачкою роздруківки електронних платіжних інструкцій є неналежними доказами тому що не засвідчені, також з них не вбачається період часу, за який здійснювались платежі та розмір сум, які підлягають оплаті, а також наявні розбіжності в сумах і періодах. Також, позивачкою не надано розрахунку заборгованості, що унеможливлює перевірити суму вимоги. Більш того, позивачкою не враховано те, що відповідач є учасником бойових дій, якому надається 75-процентна знижка за користування комунальними послугами. Також скрито розмір компенсації на житлово-комунальні послуги за розміщення в квартирі внутрішньо переміщених осіб її родичів. (т. 1 а.с. 103-108). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Сердюченка В.В. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. (т. 1 а.с. 135-136). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Сердюченка В.В. про зупинення провадження у справі. (т. 1 а.с. 148-149) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2024 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Сердюченка В.В. задоволено, зобов`язано Департамент соціального\~захисту населення\~ЗМР надіслати суду інформацію про те, в якому розмірі [PERSON] отримувала компенсацію витрат, що пов`язані з безоплатним тимчасовим розміщенням (перебуванням) внутрішньо переміщених осіб за період з 2022 року по теперішній час. (т. 1 а.с. 198-200) 20 лютого 2024 року позивачка [PERSON] , в особі представника адвоката Кравченко О.В., подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, з урахуванням оплат комунальних послуг відповідачем. (т.1 а.с. 205-207) 20 лютого 2024 року від [PERSON] , в особі представника - адвоката Сердюченка В.В., через підсистему Електронний суд надійшов відзив на заяву про зменшення розміру грошових вимог, де зазначено, що позивач пропустила строк подачі такої заяви, а тому вона не підлягає розгляду. (т. 1 а.с. 209-210) 07 березня 2024 року від Департаменту соціального\~захисту населення\~ЗМР до суду надійшла інформація про отримання [PERSON] компенсації витрат, що пов`язані з безоплатним тимчасовим розміщенням (перебуванням) внутрішньо переміщених осіб. (т. 1 а.с. 212-213) 18 березня 2024 року позивачка [PERSON] , в особі представника адвоката Кравченко О.В., подала заяву про поновлення їй строку на подачу заяви про зменшення розміру позовних вимог. (т.1 а.с. 214-216) 22 березня 2024 року від [PERSON] , в особі представника - адвоката Сердюченка В.В., через підсистему Електронний суд надійшов відзив на заяву про зменшення розміру грошових вимог, де зазначено, що зменшена позовна заява не підлягає задоволенню з урахуванням того, що відповідно до відповіді Департаменту соціального захисту населення ЗМР від 09.11.2023 №01-17/4033, та відповіді Відділу обслуговування громадян №5 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області від 07.11.2023 №0800-0208-8/80376, гр. [PERSON] як учасник бойових дій на склад сім`ї з 3-х осіб отримувала житлові пільги в грошовій формі. Окрім того згідно відповіді Управління соціальної підтримки населення Департаменту соціального захисту населення ЗМР від 05.03.2024 №01.01- 09/1743, гр. [PERSON] отримувала грошову компенсацію за розміщення внутрішньо переміщених осіб. Розміщення позивачкою в спільній квартирі внутрішньо переміщених осіб в кількості 6 осіб (а всього проживання в квартирі 8 осіб!!!, включаючи саму позивачку з дитиною) відбувалось без згоди відповідача, і додатково свідчить про неможливість проживання відповідача в такій квартирі, і створення останньому перешкод для вселення в квартиру. З огляду на вищевикладені обставини, позовна заява [PERSON] є необґрунтованою і не підлягає задоволенню в повному обсязі. (т. 1 а.с. 241-246) 15 квітня 2024 року позивачка [PERSON] , в особі представника адвоката Кравченко О.В., подала завірені банківською установою платіжні квитанції про сплату комунальних послуг. (т. 2 а.с. 1-71) 22 листопада 2024 року від [PERSON] , в особі представника - адвоката Сердюченка В.В., через підсистему Електронний суд надійшла заява про відшкодування витрат на правничу допомогу. (т. 2 а.с. 103-104) Представник позивача адвокат Кравченко О.В., у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представника відповідача адвокат Сердюченко В.В., у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, заперечення представника відповідача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до такого. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя у справі № 331/1143/22 від 03.06.2022, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зазначеним рішенням встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28 березня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. ( [INFO] ) Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя у справі № 331/1146/22 від 08.05.2023 встановлено, що під час шлюбу сторонами була придбана у спільну сумісну власність квартира [ADDRESS] , загальною площею 61,12 кв.м., житловою площею 42.7 кв.м., яка оформлена на ім`я [PERSON] (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110805114) Зазначеним рішенням спільне майна подружжя поділено таким чином: 1/3 частки квартири за [PERSON] , 2/3 частки квартири за [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя у справі № 331/4900/23 від 29.05.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування квартирою, задоволено. Встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] , загальною площею 61.12 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м.: - [PERSON] виділено у користування кімнату № 9 площею 13.2 кв.м (з прилеглим балконом); - [PERSON] виділено у користування кімнати № 6 площею 18.2 кв.м і № 7 площею 11.3 кв.м. (з прилеглим балконом); - в загальне користування співвласників залишено приміщення (№1 коридор площею 4.6 кв.м., № 2 туалет площею 1.0 кв.м., № 3 ванна кімната площею 2.1 кв.м., № 4 кухня площею 7.0 кв.м, № 5 шафа площею 0.1 кв.м., № 8 кладова площею 1.2. кв.м., № 10 шафа площею 0.5 кв.м. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120008186) Згідно з відповіддю Департаменту соціального\~захисту населення\~ЗМР від 09.11.2023 № 01-17/4033, [PERSON] з 17.01.2022 перебувала на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як учасник бойових дій і в період з січня 2022 року по жовтень 2022 року отримувала пільги в грошовій формі. (т. 1 а.с. 175-178) Відповідно до інформації, яка надана Департаментом соціального\~захисту населення\~ЗМР 05.03.2024 № 01.01-09/1743, [PERSON] отримувала компенсації витрат, що пов`язані з безоплатним тимчасовим розміщенням (перебуванням) внутрішньо переміщених осіб у період з липня 2022 року по березень 2023 року, включно. (т. 1 а.с. 212-213) За даними Відділу обслуговування громадян №5 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області (лист від 07.11.2023 №0800-0208-8/80376), гр. [PERSON] як учасник бойових дій на склад сім`ї з 3-х осіб отримувала житлові пільги в грошовій формі у період з січня 2023 року по вересень 2023 року, включно. (т. 1 а.с. 231-232) Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1\~ст. 540 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 544 ЦК України\~боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Отже, зазначені норми встановлюють правові наслідки виконання солідарного обов`язку одним із боржників. Такий боржник набуває права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці (інше може бути встановлено договором або законом) за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Згідно\~зі ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 322 ЦК України передбачає, що\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. При цьому, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.06.2018 у справі № 725/3790/16-ц, тлумачення\~статті 360 Цивільного кодексу України\~свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності. Відповідно до приписів ст. ст.\~66,\~67,\~162 ЖК України\~за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. За п. 5. ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, зобов`язано наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.7). Отже, витрати з утримання квартири є солідарним обов`язком всіх власників, наймачів, орендарів житлового приміщення. Судом встановлено, що витрати з утримання квартири за період з січня 2021 року по серпень 2023 року здійснювалися обома сторонами (т. 1 а.с. 186-193, т. 2 а.с. 2-71). Однак з урахуванням того, що позивач не надав суду розрахунків із зазначенням сум та періодів нарахувань, сум сплат, суд не має можливості перевірити доводи позивача щодо пропорційності сплат відповідачем грошових коштів за утримання майна. Окрім того, суд критично ставиться до приховування позивачем факту отримання пільг та компенсацій на оплату комунальних послуг. Також суд враховує, що рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя у справі № 331/4900/23 від 29.05.2024 встановлено факт того, що [PERSON] не користувався квартирою починаючи з січня 2021 року, а отже фактично не отримував послуги по вивозу сміття, не користувався газом, водою та електричною енергією. Відповідно до ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Разом з тим, належних доказів суми боргу позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Верховний Суд у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Судом встановлено, що представником відповідача [PERSON] адвокатом Сердюченко В.В. додані наступні документи, на підтвердження понесених витрат: копія договору про надання правничої допомоги від 21.07.2023 р., ордер на надання правничої допомоги від 01.08.2023 р., акт приймання-передачі наданих послуг від 21.11.2024 р. з зазначенням у ньому детального опису та обсягу робіт та оплати гонорару адвоката в сумі 30500,00 грн. При вирішенні питання суд враховує, що представник відповідача - адвокат Сердюченко В.В. приймав участь в суді першої інстанції по двом пов`язаним справам (№ 331/1146/22 та № 331/4900/23), тому обізнаний детально про фактичні обставини справи, законодавство, яке регулює правовідносини, які були предметом розгляду у цій справі, тому надання адвокатом консультації вочевидь не вимагала від адвоката витрат часу у вказаному ним обсязі. Окрім того, суд зазначає, що судове засідання 05.10.2023 не відбулося за заявою представника відповідача - адвокат Сердюченко В.В., а засідання - 18.03.2024, 04.07.2024 та 17.10.2024 не відбулися через неявку сторони позивача, тож також не вимагало від адвоката Сердюченка В.В. юридичних навиків. Також суд враховує, такі процесуальні дії, як: участь під час приймання-передачі ключа від квартири, складання та направлення претензії з питання здійснення перешкод у користуванні квартирою, не стосуються предмету спору, тому не можуть бути враховані по цій справі. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на підставу та предмет позову, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично наданих послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати у розмірі 30500 гривень 00 копійок, є завищеними, а витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 гривень 00 копійок, будуть відповідати критерію розумності, будуть співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: partial